﻿WAHLGREN, OM OFRE KLARALPDALENS ENTOMOGEOGRAFI. 



Ärgynnis aphirave. Endast 1 ex. anträffades, en utpräg- 

 lad mr. ossianus Hbst. med mättade färger och stora silfver- 

 glänsande fläckar. 



Ärgynnis euphrosyne. Denna art var den allmännaste 

 Argynnis-Sirten inom området, där den i hög grad varierar, 

 från ljusa former med utkantens bågf lackar tydh"gt skilda 

 från hvarandra och från utkanten och med de svarta fläc- 

 karna vid roten af bakvingarnas öfversida skilda från hvar- 

 andra till sådana, som ha bågfläckarna sammanhängande och 

 de ljusa kantfläckarna reducerade till små, nästan försvin- 

 nande punkter samt bakvingarna från roten till öfvervingens 

 midt nästan sammanhängande svarta. Ett ex. från nord- 

 ligaste lokalen, Långflon, förenar mörk teckning med obetyd- 

 lig storlek (vingbredd 35 mm.) och är således en ren v. fin- 

 gal Hbst., men å andra sidan äro de mörkaste exemplaren 

 af rätt betydlig storlek; så t. ex. mäter ett från Ransby, hvilket 

 snarast måste betecknas som svart med gulröda fläckar, i det 

 äfven längsribborna äro bredt svartkantade, hela 43 mm. 

 Det nämnda exemplaret är äfven å undersidan mörkare 

 än vanligt, i det den annars rödbruna färgen är nästan 

 svartbrun. 



I samband härmed må omnämnas, att icke ens i våra 

 rent arktiska trakter formen fmgal är allenahärskande. 

 Sommaren 1900 fångade jag vid Vakkokoski i Torne lapp- 

 mark bland mer eller mindre utpräglade jingal-\nå.W\å äfven 

 rent typiska ex. af hufvudarten. Likaså har Grill (9) 

 träffat såväl hufvudarten som varieteten i Härjedalen, och 



