﻿2 ARKIV FÖR ZOOLOGI. BAND 4. N:0 31. 



sä talrikt som i centralarean; diafragmer finnas eller saknas; 

 de olika djiirhusen kommunicera, med livarandra medelst stora 

 af rundade porer, som genomborra väggarna stundom i stort antal. 



Ceramopora Litidströmi n. sp. 



Tafl. 1, figg. 1, 2, 3; Tafl. 4, figg. 1, 2; textfigg. 1, 2, 3. 



1873. Monticulipora petropolitana p. p. Lindström, Några anteckn. ant- 

 hozoa tabtilata, öfvers. K. Vetensk. Akad. Förliandl., 1873, N:o 4, sid. 5. 



Zoariet bildar enskiktade, tunna krustor af intill 1 mm. 

 mäktighet, på andra fossilfragment. Till en början af cirkel- 

 rund form (fig. 1 å tafl. 1) få dessa krustor snart nog under 

 tillväxten oregelbundna konturer. Någon gång skiljer sig 

 zoariets rand ifrån underlaget, sträckande sig fritt ut från 

 detsamma med sitt yttre randparti. 



Zooecierna ligga i rader, som utstråla från en nedsänkt, 

 i den unga koloniens midt liggande centralarea, eller, i fråga 

 om äldre zoarier, från öf ver ytan strödda, likaledes nedsänkta 

 macnlse, på 3 — 5 mm. afstånd från hvarandra, räknadt från 

 centrum till centrum. I dessa aperturrader ligger en främre 

 apertur stundom rakt framför en bakre; vanligare är, att den 

 främre ligger snedt i förhållande till sin närmaste granne 

 bakåt, och eftersom alla ligga på samma relativa sida, kom- 

 mer aperturraden att bilda en snedt utåt gående båge. På 

 2 mm. af en sådan rad komma ung. 6 aperturer. 



I zoariets centrala, äldre, delar (tafl. 4, fig. 2) äro zooe- 

 cierna strutformade, liggande; det proximala peristomet är 

 starkt framdraget, hufliknande, förstärkt af ett med detsamma 

 sammanvuxet hästskoformadt lunarium. Aperturens bredd 

 ungefär 0,3 mm. I de rännformigt fördjupade mellanrummen 

 emellan zooecialraderna synas ovala, tvärställda mikroporer, 

 vanligtvis i en enkel rad. Mikroporernas längsta axel ungefär 

 0,1 mm. — Aperturerna i zoariets periferiska delar (tafl. 4, 

 fig. 1) äro ovala eller nästan rombiska, ställda snedt utåt; 

 det proximala peristomet här ej så starkt utdraget som i de 

 äldre zooecierna; likaså ligga aperturerna här tätt upptill 

 hvarandra utan att omgifvas af på ytan synliga mikroporer. 

 — T koloniens centralarea liksom i dess maculae synas inga 

 aperturer utan endast rundade mikroporer till ett antal af 

 3—4 (tafl. 4, fig. 2). 



