﻿A. HENNIG, GOTLANDS SILUR-BRYOZOER, 3. 7 



trädande. Mikroeoierna, i tvärsnitt rundade eller ovala, ligga 

 i hörnen emellan zooecierna och äro, som nämndes, medelst 

 öppna porkanaler förbundna med dessa. 

 Förekomst: Östergarns Hammar. 



Ceramopora armata n. sp. 



Tafl. 1, figg 7, 8; tafl. 4, fig. 4; textfigg. 6. 7. 



Zoariet bildar inkrusterande utbredningar på främmande 

 föremål; stundom lägger sig skikt på skikt, och kolonien höjer 

 sig till en massformig, nästan halfsfäroidisk bildning därige- 

 nom att de öfverlagrande skikten äro tjockare i de centrala 

 än i de periferiska partierna. 



Aperturerna visa en radiär anordning omkring plana, 

 tämligen regelbundet öfver ytan fördelade maculae. Afståndet 

 mellan två närliggande maculse, räknadt från centrum till 

 centrum, är ungefär 5 mm. Maculse bildas vanligtvis af en 

 central, rundad apertur, omgifven af mikroporer, hvilkas vall 

 liksom aperturens är beväpnad med små rundade, knölfor- 

 miga upphöjningar, acanthoporer. Stundom bildas en macula 

 uteslutande af mikroporer utan någon apertur. 



Aperturerna äro långsträckt ovala, af ungefär 0,4 5 mm. 

 längd och 0,2 5 mm. bredd; på en linje af 2 mm. längd komma 

 i regel 4 aperturer. Peristomet, ganska kraftigt, är försedt 

 med en rad små runda knölar; stundom visar sig det proxi- 

 mala peristomet kraftigare utbildadt än det distala. Aper- 

 turerna skilja sig från hvarandra af i vanligtvis en enkel rad 

 liggande, ovala mikroporer af växlande storlek; längden i 

 medeltal O, is mm., bredden 0,io mm. De af mikroporerna 

 upptagna mellanrummen emellan aperturernas peristom äro 

 svagt rännformigt fördjupade. I koloniens periferi ligga aper- 

 turerna tätare intill hvarandra, skilda af inga eller mycket 

 smala mikroporer; de få här en annan form än de mera cen- 

 tralt liggande, bli mera rombiska och få det proximala pe- 

 ristomet hufformigt utdraget. Lunarier äro ej iakttagna. 



VertikaJsnitt längs en aperturrad (fig. 6). Zooecialrören 

 sträcka sig från basallamellen snedt uppåt till koloniens yta 

 med bibehållande af sitt ursprungliga lumen. I de flesta 

 zooecier synas några diafragmer; antalet och fördelningen af 

 diafragmer har jag ej ännu kunnat med bestämdhet fastställa, 

 enär allt mig tillgängligt material af denna art har zooecial- 



