﻿12 ARKIV FÖR ZOOLOGI. BAND 4. N:0 21. 



tjocka buktade väggar, bildade af en cellikulär lamell, om- 

 gifven af sclerenchym. Detta är tydligtvis ett af de för 

 centralarean karaktäristiska, i tvärsnitt runda djurhusen, och 

 bör ej tolkas såsom mikroecium i vanlig mening utan snarast 

 såsom ett zooecium. Från detta moderzooecium utknoppar 

 åt ömse sidor ett zooecium med utåtriktad initialdel, som 

 snart nog böjer af uppåt i tämligen skarp kurva. Ett verk- 

 ligt mikroecium synes inskjuta sig i zoariets kortikala del, 

 längst till höger å fig. 9. 



Förekomst: Visbv, St. Karlsö, Lau backar, Hemse. 



Fig. 9. Crepipora lunariata Hng, från Visby ; ^^/i. Vertikalsnitt genom 

 centrum af en macula; c rakt uppstående centralt djurhus, omkring hvilket 

 de öfriga gruppera sig. 



Gen. Spatiopora Ulrich, 1882. 



Zoariet bildar tunna krustor på främmande föremål eller 

 fria skifvor. Ytan med eller utan macidoe. Zooecierna korta, 

 svagt höjda. Aperturerna oregelhundna, stundom med det proxi- 

 mala peristomet iddraget, högre än den öfriga vallen. Lunarier 

 ej iakttagna, eller också äro de mycket litet idvecklade. Mikro- 

 porer ytterst sällsynta om ej alldeles borta. Zooecialrörens väg- 

 gar visa samma fint porösa struktur som Jios Ceramopora. 



Spatiopora irregidaris n. sp. 



Tafl. 1, figg. 9, 10; tafl. 5, figg. 2, 3; textfigg. 10, 11. 



Zoariet bildar små, tunna krustor på andra fossilfragment ; 

 dess yta återger underlagets ojämnheter. 



De vanliga aperturerna äro i stort sedt rombiska, skilda 

 från hvarandra af en tunn vall, hvars ena sida vanligtvis är 

 mera uppstående än de öfriga; denna sida, den bakre, proxi- 

 mala, är ofta också mera bågformigt böjd och förtjockad 

 samt synes mig kunna tolkas såsom ett svagt utveckladt 

 lunarium. Hos Spatiopora labeculösa Ulrich från N. Amerika 



