﻿A. HENNIG, GOTLANDS SILUR-BRYOZOER, 3. 



13 



synes en liknande bildning, också denna tolkas^ såsom out- 

 vecklade lunarier. På sina ställen blir aperturernas proximala 

 peristom starkt utdraget, höjande sig snedt framåt öfver 

 zoariets allmänna yta (tafl. 5, fig. 3). Härvid tendera zooeci- 

 ernas aperturer ofta till radiär anordning, liksom också mel- 

 lanrummen emellan aperturerna bli större än vanligt. Jag 

 ser i dessa partier en antydan till maculabildning. För ett 

 slutgiltigt af görande af denna fråga är mig tillgängligt mate- 

 rial af denna art ej tillräckligt. Aperturerna äro i medeltal 

 0,50 — 0,7 2 mm., från det proximala till det distala hörnet 

 räknadt; på 2 mm. längd komma 3 — 4 aperturer Emellan 

 aperturerna synas små springliknande, ovala eller triangulära 

 mikroporer; alltid sällsynta, ansamla sig mikroporerna här 

 och där i något större mängd. 



11. 



Spatiopora irregularis HnC4. från Eksta; ^^/i. Fig. 10, vertikalsnitt 

 genom en krusta. Fig. 11, tangentialsnitt strax vuider zoariets öfre yta. 



Vertikalsnitt i radiär riktning, längs en aperturrad (fig. 10) 

 visar, huru zoecialrören genast höja sig från den underlaget 

 vidvuxna basallamellen under en 40 — 60° vinkel, samt huru 

 de fortsätta direkt till zoariets yta i den så inslagna rikt- 

 ningen och med bibehållande af ungefär samma vidd från 

 basen till ytan. Väggarna äro tunna, fint porösa, af samma 

 byggnad i zoariets öfre som undre partier. Ett eller annat 

 diafragma öfvertvärar zooecialröret. I kortikalregionen fram- 

 knoppar stundom ett mikroecium. 



^ Uleich. Geol. Xat. Hist. Minnesota, Vol. 3, Part 1. Paleontology, 

 sid. 320. 



