﻿A. HENNIG, GOTLANDS SILUR-BRYOZOER, 3. 19 



Vertikals)iitt genom centrum af ett zoarium (fig. 17) visar 

 i sin midt ett litet upprätt stående djurhus, som sträcker sig 

 direkt från basallamellen till zoariets öfre yta. Detta moder- 

 zooecium omgifves närmast af en vesikulär väfnad af oregel- 

 bundet polyedriska eller något afrundade vesikler af ungefär 

 0, 1 mm. diameter ; från moderzooeciets basala del framknoppa 

 zooecierna, först sträckande sig parallellt med zoariets under- 

 sida och sedermera gående i sned riktning uppåt mot öfre 

 ytan; härvid tilltaga de ansenligt i vidd. Diafragmer äro 

 iakttagna i ett par zooecier; alltid af obetydlig utveckling. 



Tange)itialsnitt (figg. 18, 19, 20). Ett snitt parallellt med 

 och strax under zoariets öfre yta (fig. 18) visar de snedt öf- 

 verskurna. zooecialrören skilda af en vesikulär väfnad af 

 polygonala vesikler och försedda med ett hästskoformadt 

 lunarium, som i hela sin längd är sammanvuxet med den' 

 proximala vallen. Vesiklerna bilda en eller någon gång två 

 rader emellan zooecierna. Tangentialsnitt strax under öfre 

 ytan och i zoariets centrala del (fig. 19) framvisar det i tvär- 

 snitt femsidiga moderzooeciet, närmast omgifvet af en vesi- 

 kulär väfnad af oregelbundet kantiga eller afrundade vesikler. 

 Zooecierna skiljas från hvarandra af samma slags vesikulära 

 väfnad, som bildar centralarean. Djupare tangentialsnitt i 

 zoariets centrala del (fig. 20) visar det femkantiga centrala 

 moderzooeciet med från detsamma framknoppande zooecier, 

 som i sned riktning öfverskurits af snittet. Lunariet sträcker 

 sig djupt ned, ända till zooecial rörens initialpartier. 



Förekomst: Lau. 



Fistidlpora niutahllis n. sp. 



Tafl. 2, figg. 1—7 ; tafl. 7, figg. 3, -i ; textfigg. 21, 22, 23. 



1873. Monticidipora ostiolata Hall p. p , Lindström, Några anteckn. 

 anthozoa tabul., öfvers. K. Vet. Akad. Förh., 1873, N:o 4, sid. 7 



Zoariet bildar fria utbredningar af mycket växlande form, 

 fastvuxna vid sitt underlag medelst en subcentral, kort stjälk. 

 Variationerna i zoariets utseende kunde lämpligen fördelas på 

 följande hufvudtyper, emellan hvilka dock naturligtvis finnas 

 en mängd öfvergångsformer: 1) flata, regelbundna, tunna 

 skifvor; största iakttagna diameter 38 mm. med en tjocklek 

 af 5 mm. (tafl. 2, fig. 3); 



2) flata, oregelbundet fhkade skifvor, ej plana utan gående 



