﻿A. HENNIG, GOTLANDS SILUR-BRYOZOER, 3. 31 



peristom blir utdraget till en snedt framåt riktad underläpp 

 (tafl. 6, fig. 4); runda med inbuktningar (= säte för acan- 

 thoporer) och skilda från hvarandra liksom i den nyss skil- 

 drade formen af igenmurade mikroporer (tafl. 6, fig. 2); 

 oregelbundet kantiga, skilda af smala med acanthoporer 

 beväpnade vallar utan inskjutna mikroporer emellan apertu- 

 rerna (tafl. 6, fig. 1). På zoariets yta synas regelbundet för- 

 delade små runda maculse (tafl. 2, figg. 8, 10) på ett afstånd 

 från hvarandra af 6 mm., räknadt från centrum af en macula 

 till centrum af dess närmaste granne. Aperturerna i dessa 

 maculse äro större än de vanliga och skilda från hvarandra 

 af större mellanrum än dessa. Vanligtvis bildas en macula 

 af en större central apertur, närmast omgifven af en krets 

 af sju stycken aperturer, endast obetydhgt mindre än den 

 centrala ; de närmast utanför denna krets liggande aperturerna 

 äro i sin tur något mindre o. s. v. Aperturernas diameter 

 är normalt 0,4—0,5 mm.; i en macula kan diametern gå upp 

 till 0,7 mm. 



Vertikalsnitt (figg. 35, 36). Zoariet sammansättes af långa 

 zooecialrör, gående från skiktets bas till dess öfre yta. Ini- 

 tialdelen af zooeciet, som vanligt framknoppande ur närmast 

 proximala zooecium, går först parallellt med underlaget för 

 att sedermera i en skarp kurva böja sig till en riktning vin- 

 kelrätt mot dettas plan (fig. 36). I rören synas talrika dia- 

 fragmer, snedt ställda eller trattformigt fördjupade eller också 

 bågformigt uppåtböjda; ofta förlöpa de snarare som cysti- 

 fragmer än som normala diafragmer. Emellan zooecialr örens 

 rakt uppstigande partier synas andra smalare rör, mikroecier, 

 med ännu tätare ställda diafragmer än hos zooecierna; dia- 

 fragmerna inom mikroecierna äro dessutom rakare mera lik- 

 na-nde verkliga diafragmer än zooeciernas, som snarast äro 

 att anse som cj^^stifragmer. 



Vid flyktigt påseende synes kolonien, särskildt i de cen- 

 trala delarna, i hela sin höjd bildad af ett enda lager, i det 

 zooecialrören synas direkt fortsätta från den undre till den 

 öfre ytan. Vid koloniens sidopartier ser man däremot tydligt, 

 hur kolonien sammansättes af flera hvarandra täckande skikt,, 

 hvilka t. o. m. kunna vara skilda från hvarandra af detritus- 

 material, bevisande, att det öfverlagrande ej bildats omedel- 

 bart efter det underliggande. Därtill kommer, att zooecial- 

 rören i ett öfre skikt kunna ta annan riktning än i det un- 



