﻿42 ARKIV FÖR ZOOLOGI. BAND 4. N:0 21, 



Ei^idoirypa C7'assa n. sp. 



Tafl. 3. figg. 1—4; tafl. 6, figg. 7, 8; textfigg. 40—49. 



1885. Monticulipora fibrosa, p. p., Lindström, List fossils upper silur. 

 form. of Gotland, sid. 13. 



Zoariet bildar oregelbundna stammar; vanligtvis af run- 

 dadt tvärsnitt blir stammen stundom mera tillplattad. Dia- 

 metern 8 — 10 mm. Jämte denna stamliknande, fria form 

 finnes en annan, som bildar utbredda krustor på andra fossil 

 eller fragment af sådana, och som visar absolut samma yt- 

 utseende som de fria stammarna. På ett exemplar, från 

 Östergarn, inkrusterande ett brachiopodskal (tafl. 3, fig. 4), 

 höjer sig krustan till en kalottformad bildning, som står fritt 

 ut från stödet. Ehuru jag ej i fråga om Eridotrypa crassa 

 Hng sett stammar utgå från krustan lika tydligt som i fråga 

 om Eridotrypa ramea Hng och således ej här med samma 

 bestämdhet som vid sist nämnda art kan uttala, att krustan 

 och stammarna tillhöra samma art, utgörande delar af en och 

 samma koloni, finner jag dock ett sådant antagande i hög 

 grad sannolikt, enär, som nämndes, såväl ytutseende som 

 inre byggnad hos krustan och stammarna visa den mest full- 

 ständiga öfverensstämmelse. 



Aperturerna, strödda öfver zoariets fria yta, äro hexago- 

 nala eller oregelbundet polygonala, sällan runda (tafl. 6, figg. 

 7, 8). Diametern växlar emellan 0,17 och 0,32 mm. Här 

 och hvar synas grupper af 6 — 7 större aperturer, omgifvande 

 i radiär anordning en central, stor apertur, tillsammans bil- 

 dande en macula. Af stånd et från centrum af en macula till 

 centrum af den närmast liggande ungefär 3,. 5 mm. Stundom 

 uppträder en eller två små kantiga mikroporer emellan aper- 

 turerna i en macula; annars synas mikroporer alldeles saknas. 



Vertikalsnitt genom en fri stam (fig. 47) visar zoariet 

 sammansatt af långa, bågformigt böjda zooecialrör, som mynna 

 på ytan under en nära nog rät vinkel eller riktade något 

 snedt framåt och uppåt. I den omogna regionen äro zooecial- 

 väggarna buktade och tunna, i den mogna förstärkes väggens 

 cellikulära lamell af en sclerenchymbeläggning, hvars mäk- 

 tighet är 0,0 2 — 0,0 3 mm. Diafragmer finnas inom rörets hela 

 längd, således ej blott i den mogna utan äfven i den omogna 

 regionen; i den först nämnda äro de emellertid tätare anho- 

 pade än i den senare. De äro ej alltid plana, sträckta, utan 



