﻿LÖNNBERG, OM NÅGRA FYND I LITORINA-LERA. 11 



underkäkens bakre del proportionsvis ganska bred och där- 

 igenom liknar den något den subfossila Norrköpingsvikarens. 

 I samma afseende utmärker sig äfven Grönlandssjälen genom 

 en baktill bred underkäk. Detta är sålunda ytterligare en 

 egenskap, hvari Norrköpingsvikaren visar ett slags konver- 

 gens med de mera pelagiskt förekommande arterna. Dock 

 är att märka, att den kaspiska själhunden och grönlands- 

 själen ha proportionsvis, och åtminstone hvad den förra an- 

 går, äfven absolut smalare f ramparti på underkäken än lika 

 stora vikare, den subfossila inräknad. Detta beror därpå, att 

 hos de båda förstnämnda käkarna utbildats till en mera ut- 

 präglad kniptångsapparat med en koncentrering af muskula- 

 turen bakåt. Detta står i förbindelse med dessa djurs lef- 

 nadssätt och underlättar för dem gripandet af ett rörligt 

 byte. Norrköpingsvikaren företer emellertid med afseende på 

 underkäkens f ramparti ej någon dylik tillpassning, utan torde 

 i detta afseende likna en genomsnittsvikare. 



Den förut omtalade betydande storleken af bulla ossea 

 står ej i något slags förhållande till ett pelagiskt lefnadssätt, 

 trots det att den pelagiskt lef vande grönlandssjälen utmärker 

 sig för en mycket stor bulla. Detta inses lätt däraf, att den 

 mest pelagiska af de med vikaren besläktade formerna, den 

 kaspiska själhunden har den minsta bullan med en längd af 

 omkring 31 och en bredd af omkring 29 mm. Däremot har 

 Saima-vikaren såsom Nordqvist påpekat den proportionsvis 

 största bullan. För öfrigt torde i detta sammanhang kunna 

 erinras om, att öronsjälarna som föra ett utprägladt pelagiskt 

 lif ha jämförelsevis helt små bullce ossece. 



Sådana däggdjur, som ha en långvarig tillväxt och som 

 fortfara att växa nästan hela eller större delen af lifstiden, 

 eller åtminstone fortfara att tillväxa lång tid efter sedan de 

 blifvit fortplantningsdugliga, förete i regel eller ofta bety- 

 dande individuella variationer i olika dimensioner, äfven så- 

 dana, som ej äro direkt beroende af ålder eller kön, under 

 det att däggdjur med hastigt af slutad tillväxt ofta visa en 

 alldeles förvånande inbördes öfverensstämmelse inom arten 

 med afseende på ej blott relativa utan äfven absoluta mått. 

 Själhundarna i allmänhet och äfven vikarna höra till den 

 förstnämnda kategorien. Man kan därför ej göra några fasta 

 slutledningar af undersökningar företagna på ett enda exem- 

 plar, som därtill är defekt, men det förefaller nästan, som 



