﻿26 ARKIV FÖR ZOOLOGI. BAND 4. NIO 22. 



till inemot 5 mm. men de flesta äro smalare 4 mm. och där- 

 under. Emellertid äro de naturligtvis så breda, att de ovill- 

 korligen växt i betydligt saltare vatten än det, som nu sköljer 

 Östergötlands kust. 



Uttalande om liarpmispetseii från Norrköping. 



Af d.:r Oscae Almgren. 



Harpunspetsarna från Nordens stenålder tillhöra flera 

 olika typer. Om vi här endast fästa oss vid dem, som hafva 

 ett antal större hull ingår längs ena sidan, så finnas äfven 

 bland dessa två ganska skarpt åtskilda grupper. Den ena 

 formen är slank med smal skaftända och många (minst 4) 

 hullingar; den andra är gröfre med bred och platt, genom- 

 borrad skaftända och endast 2 — 4 hullingar. Den förra gruppen 

 torde tillhöra en mycket tidig del af vår stenålder; för den 

 senare åter, till hvilken Norrköpingsharpunen hör, ha vi an- 

 knytningspunkter till den yngre stenåldern, tiden efter Lito- 

 rinahafvets maximum. 



Bland de i Statens Historiska museum förvarade harpun- 

 spetsarna af denna grupp liknar Norrköpingsharpunen i af- 

 seende på skaftändans kontur och genomborrningar mest en 

 som är funnen i det angränsande landskapet Södermanland, 

 nämligen vid Djursnäs i ösmo socken på sydvästsidan af 

 Södertörn, »vid gräfning i en äng, där sjön troligen förr gått 

 upp» (inv.-nr. 3940, inkommen 1868). Denna harpun är 

 emellertid längre och gröfre samt har 4 tättställda långa 

 hullingar; och fyndet medger ingen närmare datering. 



I afseende på hullingarnas form och den allmänna habitus 

 förefinnes också en stor likhet mellan Norrköpingsharpunen 

 och några på Gotland funna, nämligen två af ben från den 

 bekanta grottan Stora Förvar på Stora Karlsö samt en af 

 horn från en på öppen mark liggande stenåldersboplats vid 

 Hemmor i Närs socken. Den hufvudsakliga afvikelsen består 

 däri, att dessa harpuner ha ett stort rundt hål i skaftändan 

 i stället för de två smala. ^ Någon särdeles stor tidsskillnad 

 kan dock ej gärna föreligga mellan dem och Norrköpings- 

 harpunen; därtill är släktskapen för stor. Och detta är af 



^ Alla tre äro af brutna uppåt spetsen; Hemmorharpunen har nu två 

 hullingar, men har tydligen haft en tredje, de från St. Karlsö ha blott en 

 livar i behåll. 



