G. ADLERZ, METHOCA ICHNEUMONIDES. 7 



liksom retades med larven, ibland närmande sig så mycket, att 

 jag när som helst väntade få se henne gripen, men ständigt und- 

 vikande i sista ögonblicket. Plötsligt fick jag till min stora 

 förvåning se stekeln bokstafligen gå i odjurets öppna gap. 

 Lugnt och utan häftiga rörelser steg han midt ut på Cicin- 

 dela-larvens breda, skofvelformade hufvud, hvars fruktans- 

 värdt hvassa, krökta käkar ögonblickligen slöto sig kring sitt 

 lättfångna bytes thorax. Men blott för ett ögonblick, ty 

 stekeln hade i detsamma krökt in sin abdomen under larvens 

 haka och sänkt sin gadd i hans strupe. Larvens käkar öpp- 

 nade sig och släppte sitt tag, och nu voro rollerna ombytta. 

 Det var nu Cicindela -larven som var bytet och hängde para- 

 lyserad och orörlig i rörets öfre del. 



Sedan stekeln dragit ut sin gadd, trängde han sig bak- 

 länges ned förbi larvens hufvud, som alltfortfarande fyllde 

 hålans mynning. Men nu började också larven sjunka allt 

 längre ner, till dess han ej längre kunde ses. Då jag efter 

 lång väntan ej hade tillfälle att dröja längre på platsen, 

 gräfde jag försiktigt upp hålan och fann larven nedsjunken 

 halfvägs till dess botten och med stekeln sittande längs un- 

 dersidan. Denne lät ej störa sig, då jag med en pincett lade 

 larven på sanden. Under mina ögon sänkte han ännu en 

 gång sin gadd i sitt orörliga offers kropp, denna gång vid 

 insidan af en af bakhöfterna. Då det nu såg ut som om 

 stekeln ämnade gå sin väg, infångades han. Larven hade 

 efter en stund repat sig så mycket, att han vid beröring ut- 

 förde reflexrörelser och till och med bet i en framsträckt 

 fluga. Dock försökte han ej äta den, ej heller försökte han 

 gräfva och rörde sig öfverhufvud taget ej alls utan yttre på- 

 verkan. En hel månad röjde han emellertid tecken till lif. 



2. Sedan Cicindela -larverna, som föregående dag insläppts 

 i en med bårdt packad, fuktig sand till hälften fylld glas- 

 burk, under nattens lopp gräft sina hålor, insläpptes ^7» 

 1905 en af de föregående dag infångade Methoca-honorna. 

 Efter en kort stunds kringirrande påträffade hon mynningen 

 till ett af Cicindela-rören, inträngde efter kortvarig tvekan 

 däri och lät sig gripas af larven, som satt med hufvudet 

 nära mynningen, hvarvid hon stack honom, så att hans rö- 

 relseförmåga mycket af mattades. Hvar de första styngen an- 

 bringades, var omöjligt att se, men då hålan var gräfd just 

 utmed glasburkens vägg, så att dagern föll in, kunde det se- 



