10 ARKIV FÖR ZOOLOGI. BAND '^. N:0 4. 



kroppens spets, dock ej längre än att larvens hufvud stan- 

 nade i själfva mynningen af hålan. Om en kort stund kom 

 stekeln åter upp, putsade sig en stund och gick åter ner. 

 Ej heller nu dröjde det länge innan han åter visade sig. Han 

 gick nu sin väg och tycktes ämna göra ett besök i en annan 

 Cicindela-håla, men af stod därifrån, då larven i detsamma 

 kastade upp sand. Stekeln satte sig nu att hvila på glasburkens 

 vägg. Larven uppgräfdes och tycktes vara död, ty han rörde 

 sig ej alls. Han bar ej något ägg. Emellertid kvicknade 

 han sedermera till och visade lifstecken mer än 9 veckor 

 därefter. 



6. Den andra Methocan insläpptes nu och angrep en 

 larv, som satt med hufvudet i mynningen af sin håla. Larven 

 drog sig hastigt ner och tycktes vara oskadad, ty han kom 

 snart upp igen och intog samma ställning som förut. Under 

 tiden satt stekeln och putsade sig bredvid hålan. Emellertid 

 begaf sig larven efter få ögonblick djupare ner, förmodligen 

 för att uppgräfva sand. Methocan skyndade nu också ner i 

 hålan, dröjde nere i 5 minuter, kom åter upp, men gick strax 

 ånyo ned för att åter visa sig efter ungefär 5 minuters för- 

 lopp. Efter en stunds kringströfvande i närheten fördjupade 

 sig stekeln upprepade gånger i hålan, men aflägsnade sig 

 slutligen definitivt. Larvens rörelseförmåga befanns ha lidit 

 föga, om ens något. Denna larv var, i likhet med den före- 

 gående, mindre och mörkare färgad än de, på hvilka steklarna 

 förut lagt ägg. Möjligen ansågos dessa mcirkare larver vara 

 för magra eller eljes mindre användbara. Åtminstone bör 

 det ha varit fallet med n:o 5, som ju redan var paralyserad, 

 då han öfvergafs. Beträffande n:o 6 åter, så tyda vissa 

 senare iakttagelser på, att larverna stundom kunna undgå 

 sin fiendes angrepp, om de draga sig ner i hålan och låta 

 bli att gripa honom. 



7, Sedan de båda Methoca-honorna medförts till Sunds- 

 vall, släpptes den ena af dem ^^k, efter flera dagars hvila, 

 till tre närstående Cicindela-hålor på en solig backsluttning. 

 I ingen af dem sågs larven i mynningen. Methoca sträckte 

 strax spanande ner sina antenner i den närmaste och stör- 

 tade få ögonblick därefter ner i denna håla. Om några se- 

 kunder kom larven med Methoca mellan käkarna upp till 

 mynningen, där stekeln lösgjorde sig. Han var våt af någon 

 af larven utgjuten brun vätska, men gaf sig ej tid att putsa 



