G. ADLBRZ, METHOCA ICHNEUMONIDES. 17 



19. ^'Vs gick en Methoca ner i en Cicindela-håla, hvars 

 ägare satt så djupt ner, att han ej syntes. Ett par timmar 

 därefter befanns denna håla stängd, och stekeln gick nu 

 sysslolös omkring. Larven framgräfdes. Han bar stekelns 

 ägg bakom vänstra bakhöften. 



20. '-'Vs hade nya Cicindela-larver infångats. På kvällen 

 hade de gräft hålor. Vid lampsken insläpptes en Methoca 

 till dem. Hon träffade först på en larv, som satt och hvilade 

 sig i sin nyss påbörjade håla. Denna var ej djupare, än att 

 larven hade en betydlig del af kroppen fri of van jordytan. 

 Stekeln närmade sig honom från ryggsidan och berörde honom 

 med sina antenner, hvarvid larven kastade sitt hufviid bakåt, 

 grep stekeln om thorax och bokstaf ligen tuggade på honom, 

 så att man livar je ögonblick kunnat vänta att få se den 

 lilla smala stekeln alldeles söndermald. Men hans hårda 

 thorax är påtagligen af sedd att möta sådana eventualiteter. 

 Methoca böjde in sin bakkropp under larvens hufvud och 

 gaf honom sitt styng, på insidan af vänstra framhöften, så- 

 som såret sedermera utvisade. Larven släppte sitt tag och 

 sjönk ihop, och stekeln satte sig eller rättare lade sig med 

 utsträckta ben, plattryckt mot marken bredvid, i hviJkeii 

 ställning han kraflade kring en stund. En dylik hviloställ- 

 ning plägar Psammophila hirsuta intaga under pauserna vid 

 paralyseringsprocessen. Medan han af bidade giftets verkan, 

 började han sedan göra små strof tåg i de närmaste omgif- 

 ninorarna och fann helt nära därintill en Cicindela-håla, hvars 

 ägare satt tämligen djupt nere och påtagligen ej var särdeles 

 angelägen att komma upp. Att Methoca å sin sida ville 

 locka upp honom, var lika påtagligt. Hon kröp med mot mar- 

 ken platt tryckt kropp på själfva kanten af hålan, så att ena 

 sidans ben hängde ut öfver mynningen. Det såg nästan ut 

 som om hon afsiktligt skrapade ner några sandkorn för att 

 väcka larvens uppmärksamhet. Emellanåt sträckte hon ner 

 hufvudet, spanande med antennerna, liksom för att utröna 

 effekten af sin list. Ibland satte hon sig på kanten af myn- 

 ningen och putsade sina antenner, medan hon lät hela sin 

 bakkropp hänga som lockbete ut öfver hålan. Därpå vände 

 hon sig om och såg åter ner i hålan, liksom undrande, om 

 ej larven omsider skulle komma upp. Men alla lockelsemedel 

 voro fåfänga. Stekeln, som glömt bort sitt förra, blott hälft 

 paralyserade byte för den nya, spännande jakten, störtade 



Arkw för Zoologi. Band 3. N:o 4. :l 



