G. ADLERZ, METHOCA ICHNEUMONIDES. 33 



i betraktande dessas bildning. Fig. 5 visar mandiblerna i 

 utspärradt tillstånd med deras spetsiga och kloformigt böjda 

 ytterdel riktad snedt uppåt. Omedelbart innanför midten äro 

 de beväpnade med en spetsig och något böjd tand. Fig. 6 

 visar mandiblerna hälft hopslutna, med spetsarna korsade 

 ungefär i samma ställning, som när de fasthålla Methoca. 

 Methoeas hufvud eller främre delen af hennes thorax befinner 

 sig därvid i mellanrummet mellan de korsade mandibelspet- 

 sarna och larvens labrum. Däraf inses, att Methoca, tack 

 vare sin kropps smalhet, ingenting har att frukta af vare 

 sig mandiblernas spetsar eller af deras tänder. Ett tjockare 

 byte, såsom en af de flugor, som pläga falla offer för Cicin- 

 dela-larven, genomborras däremot af mandiblernas spetsar. 

 Då mandiblerna äro fullt sammanslutna, korsa deras långa 

 spetsar hvarandra omedelbart ofvanför kanten af labrum, 

 så att intet mellanrum ses, och tänderna närma sig hvarandra 

 under labrum. Det värsta som kan hända Methoca, om lion 

 intager rätta ställningen, är därför att bli duktigt klämd 

 mellan de sammanslutna mandiblerna och det starkt chitini- 

 serade labrum, och det blir hon utan tvifvel också. Att hon 

 ej krossas, måste bero på hårdheten af hennes thorax, hvilken 

 i samband med dess ringa genomskärningsyta förlänar detta 

 kroppsparti en betydlig motståndskraft. För att en så smärt 

 thorax skall kunna erbjuda tillräckliga fästen för extremite- 

 ternas muskler, måste den vara långsträckt samt försedd med 

 dessa knutlika ansvällningar, som ge Methoeas thorax så stor 

 likhet med en myras. Att vingar vid ett sådant lefnadssätt 

 som Methoeas endast skulle vara till hinder, faller af sig 

 själft. Methoeas konst ligger sålunda i att afpassa sin ställning 

 så, att hon gripes på det för henne själf lämpliga sättet. 

 Skulle hon gripas kring bakre delen af thorax, så skulle 

 spetsen af hennes abdomen ej nå larvens struptrakt, och 

 råkade hennes abdomen i klämma mellan larvens mandibler, så 

 vore hon helt säkert förlorad. Hennes instinkt anvisar henne 

 därför att endast bestiga larvens hufvud bakifrån. Därför 

 ses hon också gå rund t omkring larvhufvudet i hålans myn- 

 ning, till dess lägligt tillfälle erbjuder sig. 



Kroppens smalhet och smidighet kommer väl till pass 

 icke blott vid själf va paralyseringen, utan också då Methoca 

 skall tränga sig ner förbi larvens hufvud och röra sig i det 

 inskränkta utr3anme, som Cicindela-röret erbjuder. Kroppens 



Arkiv för Zooiorji. Bd. :i N:(j 4. 3 



