G. ADLERZ, METHOCA ICHNEUMONIDES. 39 



Genom det trånga hålet i huden tränger han in främre delen 

 af sin kropp, som är mycket smal och förlängd, medan den 

 bakre delen, som under hela ättiden förblir på sin ursprungliga 

 plats, antager de hos gräfsteklarnas larver vanliga dimen- 

 sionerna. Alltsedan han börjat äta, drager han ej ut sin 

 framkropp, förrän allt innehållet i Cetonia-larven är förtärdt, 

 och tiden att spinna kokong således är inne. Att Scolia- 

 larven just börjar äta på den punkt, där stekeln fäst ägget, 

 anser Fabre bero på nödvändiglieten att följa en viss ordning 

 vid förtärandet af bytet, ett metodiskt tillvägagående, h var vid 

 först de för lifvet mindre nödvändiga organen skulle angripas, 

 därefter sådana, h vilkas förlust dock tillstädjer en svag rest 

 af lif att kvarstå, och slutligen de, på hvilka ett angrepp 

 oåterkalleligen medför döden. Ett sådant metodiskt tillväga- 

 gående tillskrifver Fabre icke blott Scolia-larven, utan alla 

 de stekellarver, hvilkas mödrar regelbundet förse sin afkomma 

 med blott ett enda byte, med hvilket det gäller att hushålla 

 under hela uppväxttiden, så att det icke i förtid angripes 

 af förruttnelse och förgiftar den ätande stekellarven med de 

 vid förruttnelsen bildade ptomainerna. Denna Fabre's åsikt 

 har visserligen åtskilligt som talar för sig, ty ej sällan finner 

 man sådana stekellarver dö, då de äta af ett ruttnande byte, 

 ehuru det å andra sidan kunde frågas, h varför ej följden 

 skulle bli densamma för sådana stekellarver, som försetts 

 med så många dödade byten, att åtminstone en betydlig del ej 

 fortares förrän i ett ganska framskridet stadium af förruttnelse, 

 liksom man också kan undra öfver att larverna af asinsekter 

 regelbundet undgå den fara, som Fabre anser så hotande. 

 Men det är i alla händelser ej mot detta resonnemang, utan 

 mot de experiment, genom hvilka Fabre vill bevisa sin åsikt, 

 som jag här ämnar rikta mig, enär de enligt min mening 

 ingenting bevisa. 



Fabre exstirperade med en fin knif den ventrala ganglie- 

 massan på en Cetonia-larv samt lade denna larv på ett 

 underlag af jord bredvid af Scolier paralyserade Cetonia- 

 larver, på hvilka Scoliernas larver höllo på att äta. Medan 

 dessa senare Cetonia-larver höllo sig friska, ruttnade under 

 samma omständigheter den förstnämnda inom kort. Detta 

 skulle enligt Fabre bero på att Scoliernas larver skulle spara 

 gangliemassan till sist, emedan angreppet på den skulle vara 

 absolut dödande. De larver, på hvilka de åto, bibehöllo sitt 



