40 ARKIV FÖR ZOOLOGI. BAND 3. N:0 4t, 



ljusa, friska utseende, ända till dess skinnet var nästan all- 

 deles tomt. 



Fabre lösgjorde en Scolia-larv från den plats, där den 

 höll på att äta på en Cetonia-larv, och lade den i stället på 

 dess rygg. Ej ens efter 24 timmars kringtrefvande utan 

 föda visade den benägenhet att äta sig in på sitt bytes rygg. 

 Detta, menar Fabre, kunde ej bero på oförmåga att bita 

 hål på huden, ty denna är ej tjockare på ryggen än på 

 buken, utan orsaken var larvens motvilja att nu börja äta 

 på en punkt, som tillsvidare borde respekteras Kanske 

 skulle ryggkärlet därvid skadas, med dödlig påföljd för 

 Cetonia-larven. 



Nästa experiment bestod i att lösgjorda Scolia-l ärver lades 

 på sitt bytes buksida. Äfven där trefvade de sökande omkring, 

 men vägrade envist att äta sig in, förrän de till sist träffade 

 på det gamla hålet, i hvilket de förut ätit, och där de nu 

 fortsatte. Faran att börja slumpvis äta sig in på buksidan 

 vore, menar Fabre, för detta fall, att de skulle kunna råka 

 skada gangliemassan och därmed sätta sin egen framtid på 

 spel. De ville därför endast äta på den plats, som moderns 

 ofelbara instinkt valt för ägget. Men äfven i de fall, då de 

 åter träffade på rätta platsen, där deras instinkt tillät dem 

 att fortsätta sin måltid, var det ingalunda säkert, att utgången 

 blef gynnsam. Det inträffade nämligen äfven i dessa fall 

 icke sällan, att Cetonia-larven hastigt mörknade och började 

 ruttna, h varvid inom kort äfven Scolia-larven började antaga 

 mörk färg och dö, förgiftad af sitt eget byte. Detta anser 

 Fabre endast kunna förklaras därmed, att den störda larven 

 i sin förvirring underlåtit att fortsätta sin måltid efter 

 konstens regler och genom något olyckligt anbragt bett i 

 förtid dödat sitt byte. 



Sedermera, då Fabre på en icke paralyserad, fastbunden 

 Cetonia-larv gjorde ett hål på rätta platsen på buksidan, 

 d. v. s. där ägget plägar fästas, började en ditsläppt Scolia- 

 larv genast äta på denna plats. Men det oaktadt började 

 Cetonia-larven ruttna, och Scolia-larven omkom. Visserligen, 

 säger Fabre, var Cetonia-larven fastbunden, och faran af 

 att krossas var därför aflägsnad för Scolia-larven, men de 

 inre rörelserna hos det icke paralyserade bytet, hvars musku- 

 latur måste ryckt till af smärta vid h varje bett, oroade i 

 detta fall Scolia-larven, så att han ej följde den af instinkten 



