G. ADLERZ, METHOCA ICHNEUMONIDES. 41 



utstakade vägen vid ätandet och därför äfven här dödade 

 sitt byte för tidigt. 



Fabre försökte nu att bjuda Scoha-larverna på andra 

 byten än de vanhga. Första försöket gjordes med Oryctes- 

 larver. h vilka utgöra det vanhga bytet för en annan Scoha- 

 art, S. liortorum v. d. Lind. En sådan larv paralyserades af 

 Fabre genom ett styng i sangliemassan med en i ammoniak 

 doppad nålspets. Scolia-larven placerades på dess buksida, 

 där föi'ut gjorts ett hål för att locka stekellarven med det 

 utsipprande blodet och underlätta hans inträngande. Allt 

 tycktes gå efter önskan. Scolia-larven trängde in genom 

 öppningen och åt med god aptit af detta för honom främ- 

 mande byte. Men på tredje dagen började Ory c teslarv en ruttna, 

 och stekelns larv dog. För att förvissa sig, huruvida denna 

 utgång berodde på att det af Fabre använda paralyserings- 

 sättet varit dödsbringande för Orycteslarven, eller om Scolia- 

 larven hade någon del däri, gjorde Fabre om experimentet 

 med en fastbunden, icke paralyserad Orycteslarv, på hvars 

 buksida liksom i förra fallet gjorts ett hål, där Scolia-larven 

 fick äta sig in. Resultatet blef detsamma. Inom kort rutt- 

 nade Orycteslarven, och Scolia-larven dog. Nu anser Fabre det 

 bevisad t, att felet helt och hållet legat hos Scolia-larven, 

 som, obekant med detta slags byte, börjat äta på något 

 ställe, till h vilket turen ännu ej borde ha kommit. 



Ett försök gjordes nu att bjuda Scoha-larver af Sphe.r 

 occitanica paralyserade vårtbitare. Då paralyseringen här var 

 gjord enligt konstens regler, borde utgången fälla utslag i 

 frågan, om den ätande måste för h varje särskildt byte följa 

 en viss metodisk ordning. Sedan Sphexägget aflägsnats, gjordes 

 som vanligt en inskärning i buksidan på hvar och en af de 

 tre locustiderna. och vid h varje sådan lät Fabre en Scolia- 

 larv äta sig in. Scolia-larverna gjorde detta utan ringaste 

 tvekan och utan att visa någon motvilja mot ett så främ- 

 mande byte, men på fjärde dagen började locustiderna ruttna, 

 och Scolia-larverna dogo. Om Sphexäggen fått sitta kvar, så 

 skulle de utkläckta larverna under nära två veckor hållit på 

 att bit för bit äta upp locustiderna, som hela tiden skulle 

 hållit sig friska, men Scolia-larverna, som ej förstodo sig på 

 att äta upp dessa byten i den rätta ordningen, vållade på 

 kort tid deras död. Utgången visar också, att det af 

 stekeln vid paralyseringen insprutade giftet ej kan ha någon 



