42 ARKIV FÖR ZOOLOGI. BAND 8. N:0 4. 



antiseptisk verkan, ty i så fall borde det ha konserverat 

 bytet lika bra, då det förtärdes af Scolia-larver. 



På grund af allt detta gör nu Fabre som vanligt några 

 konklusioner till nackdel för darwinismen, i det han påstår, 

 att hymenopterlarvernas »ätkonst», hvars och ens efter sin 

 art och sitt särskilda byte, ej kan ha förvärfvats så små- 

 ningom, utan måste i fulländadt skick funnits redan hos den 

 första individen af h varje art. Ty h varje misstag eller af- 

 vikelse från den enda rätta metoden måste ha medfört döden 

 för bytet och därmed äfven för stekellarven själf. 



Utan att här vilja inlåta mig på något bemötande af 

 dessa enligt min mening förhastade slutsatser, vill jag blott 

 göra några anmärkningar beträffande anordningen af experi- 

 menten. För dem alla gemensamt var, att sår gjordes på 

 försöksdjurens buksida, eller att det sår, som Scolia-larven 

 själf åstadkommit där, lämnades öppet vid hans aflägsnande. 

 Om såret, såsom väl är möjligt, gjorts med något orent in- 

 strument eller i öfrigt utan iakttagande af några antiseptiska 

 åtgärder, så förefaller det sannolikt, att de på blodförgiftning 

 tydande symptomen förorsakats af några i såret införda blod- 

 förgiftande mikroorganismer, helst som de så behandlade djuren 

 vid alla experimenten lades på ett underlag af jord. Det- 

 samma gäller äfven för de fall, då Scolia-larven ryckts lös 

 från sin plats, och såret således lämnats öppet, till dess 

 Scolia-larven efter någon tids kringkrypande åter inträngde 

 däri och förmodligen själf där införde de fördärf bringande 

 mikroorganismerna. Hade larven däremot fått sitta kvar på 

 sin plats, som han, enligt hvad Fabre själf meddelar, i nor- 

 mala fall aldrig lämnar, förrän han är färdig att spinna in 

 sig, så hade hans kropp, som helt och hållet utfyller hålet 

 i huden, hindrat inträngandet af de blodförgiftande mikro- 

 organismerna. Att Scolia-larven ej ville äta sig in på ryggen 

 af sitt byte, där inget hål fanns, behöfver alls ej tydas som 

 några betänkligheter mot att äta på otillåten plats, utan väl 

 snarare därpå att Scolia-larven ej är utrustad med någon 

 instinkt, som bjuder den att öfvervinna sådana hinder som 

 Cetonia-larvens sega cuticula. Så mycket påtaghgare blir detta, 

 som larverna ej heller kunde äta sig in på buksidan, förrän 

 de där anträffade något hål, vare sig det, där de själf va 

 förut ätit, eller något konstgjordt. Detsamma gäller om de 

 till föda erbjudna locustiderna. Hade någon instinkt förbjudit 



