2 ARKIV FÖR ZOOLOGI. BAND 3. N:0 (5. 



till färgen hvita, hafva en nästan chagrinerad bottensculptur 

 och mäta omkring en mm. i längd. De kommo emellertid 

 aldrig till utveckling, utan förtorkade inom l^ort. 



Amara acuminata Payk. afjägger sålunda sina ägg om 

 senhösten. Det kan näppeligen ha varit fallet endast med 

 den i fångenskap förvarade honan, att hon aflade sina ägg 

 om hösten, ty mångfaldiga honor med starkt uppsvälld bak- 

 kropp sågos under de vackra höstdagarne i liflig rörelse ute 

 i det fria. En hel del coleoptera öfvervintra visserligen i be- 

 fruktadt tillstånd och af lägga sina ägg först följande vår, 

 men efter allt att döma är detta ej förhållandet med Amara 

 acuminata Payk, ty då skulle ej den intagna honan efter 

 blott ett par dagars fångenskap ha afbördat sina ägg, något 

 som gifvetvis visar, att det varit hennes afsikt att göra det, 

 vare sig hon n,u vistats i det fria eller uti rumstemperatur. 



Ett ej ringa antal carabider tyckas öfvervintra uti be- 

 fruktadt tillstånd; många befruktas först följande vår. Detta 

 senare synes vara fallet med många, ja, kanske alla arterna 

 af släktet Feronia. Hos dessa har jag trott mig märka, att 

 ovarierna genomgå en förändring, så till vida att ovarialtu- 

 berna mot senhösten omgifvas af en gemensam skida, hvari- 

 genom de få utseendet af en enda, tjockare tub. Jag har 

 sommartiden undersökt honor af Feronia nigra Schall., men-, 

 ej funnit denna omslutande hinna på ovarierna. Uppträd- 

 andet af densamma mot vinterns annalkande kan möjligen 

 tydas som en tillpassning mot kölden. Då ovarierna äro 

 kroppens viktigaste och ömtåligaste organ, tarfva de ock 

 bättre skydd mot vinterkylan. Jag har här blott i förbigå- 

 ende velat omnämna detta intressanta förhållande, och för- 

 behåller jag mig att i annat sammanhang återkomma till det- 

 samma. 



Ips 4-pustulata L. 



Af denna ej just sällsynta art anträffade jag i våras 

 tvenne individer, som trögt spatserade kring på stubben af 

 en nyfall d tall, läskande sig med den utsipprande saften. 

 Af ren nyfikenhet medförde jag dem med mig hem och in- 

 spärrade dem uti en glasskål. Af hvad kön de voro, hade 

 jag ej den ringaste aning, förrän jag en vacker dag öfver- 

 raskade dem in copula. Hysande svaga förhoppningar att 



