ADLERZ, DEN PARASIT. METODEN HOS CHRYSIS VIRIDULA L. 5 



och sanden. Någon antydan till att ett spinipes-bo fanns på 

 denna punkt kunde ej ses. Emellertid kom om en stund 

 i dagen mynningen till en gång, som varit tillsluten med det 

 af stekeln nu bortskaffade materialet. Gulds tekeln inträngde 

 däri och dröjde länge därnere. För att kunna följa hans åt- 

 göranden bortschaktade jag med en knif försiktigt jord3^tan^ 

 till dess stekeln blef synlig. Utan att låta störa sig fort- 

 satte han sitt arbete med att på samma sätt som förut öppna 

 den tillmurade ingången till en sidocell. Käkarna voro det 

 egentliga verktyget, hvarmed den stängande leran och grus- 

 kornen bortskaffades, men äfven frambenen användes något 

 till att krafsa bakåt de vid arbetet lösgjorda sandformiga 

 smulorna. Arbetet pågick nära en timme, innan stekeln, som 

 nu inträngt med hela kroppen, åter kom ut, hvarefter han 

 vände och trängde sig baklänges ner, i hvilken ställning han 

 dröjde ett par minuter, medan ägget lades. 



Efter en hastig putsning af antennerna började guld ste- 

 keln nu krafsa ner sandkorn och lersmulor bakom sig och 

 företog sig därefter att på samma sätt som förut öppna en 

 annan helt nära intill, utmed samma hufvudgång belägen 

 cell. Härvid krafsades det lösarbetade materialet bakåt, så 

 att det fyllde ingången till den föregående cellen. Större ler- 

 smulor och gruskorn, som ej lämpligen kunde krafsas upp 

 med fötterna, buros upp med käkarna och lades utanför in- 

 gången. Sedan stekeln äfven här inträngt ungefär till kropps- 

 längds djup innanför hufvudgångens vägg, kom han ut, 

 vände, gick baklänges ner och blef sittande med hufvudet i 

 mynningen. Medan han härvid med sitt äggläggningsrör 

 trefvade efter den rätta punkten, sågs han vrida sig i en 

 lialf krets kring kroppens längdaxel, att döma af hufvudets 

 såsmåningom förändrade ställning. Ungefär U/a minut var 

 han sysselsatt härmed, hvarefter han kom upp för att genast 

 gå ner igen med hufvudet före. På bakkroppens rörelser 

 kunde det ses, att han, förmodligen med käkarna, uträttade 

 något slags arbete därnere. Möjligen tillslöt han hålet i ste- 

 kelkokongen. Han infångades nu, och cellerna uppgräfdes. 



Hvardera cellen innehöll en spinipes-kokong, på hvilken 

 guldstekeln bitit ett hål för att därigenom införa sitt långa 

 äggläggningsrör. På den ena kokongen fanns hålet på sidan, 

 på den andra nära bakre ändan. I båda kokongerna befann 

 sig getinglarven i pseudochrysalidstadiet, d. v. s. hade affört 



