22 ARKIV FÖR ZOOLOGI. BAND 8. NIO 10. 



uppbygges i zoariets axillära del af två cellikulära lameller, 

 förenade medelst en strukturlös kalcitlamell. Närmare zoa- 

 riets yta skiljas cellikulärlamellerna från hvarandra; mellan- 

 rummet upptages af en fint lamellös kalcitväfnad, genomsatt 

 af tunna cellikulärrör, som, utknoppande från den cellikulära 

 lamellen, sträcka sig till zoariets yta och där utmynna med små 

 cellikulärporer (jfr fig. 18). Lamellerna i vestibularvallens 

 kalcitväfnad bilda små öfver hvarandra stuckna koner och 

 hela vallen utlöper i den förut omtalade acanthoporen, som 

 stundom antar formen af en trubbig kägla, stundom af en 

 låg, afrundad kulle. Längs acanthoporens axel synes stundom 

 ett smalt lumen (jfr tången tia! snittet fig. 18), hvilket synes 

 mig antyda, att acanthoporen snarast är att betrakta såsom 

 ett utfylldt mikroecium. 



Vanligtvis synes acanthoporen utgöra en solid tapp; 

 stundom (Tafl. 3, fig. 5) visar den sig emellertid tydligt ihålig, 

 i ytan genomborrad af en rund por och således på det när- 

 maste öfverensstämmande med förut ^ beskrifna acanthoporer, 

 h vilka blifvit tolkade såsom ombildade djurhus, tjänande att 

 uppbära vibracula eller avicularier. 



Såsom redan här ofvan omnämndas, antaga aperturerna 

 på stamsegmenten liksom de aperturer, som uppträda inom 

 grensegmentets distala och proximala partier, en från de 

 vanliga, rombiska och hexagonala aperturerna afvikande 

 form; de bli runda eller ovala samt skilda från hvarandra 

 af en mäktig vall, som antingen kan vara solid eller genom- 

 satt af oregelbundet formade mikroporer (Tafl. 3, fig. 3). 

 Vertikalsnitt genom axeln af ett sådant segment (fig. 16) visa, 

 att primärzooecierna här ha samma byggnad som den n3^ss 

 skildrade (fig. 15), men också att vestibularvallen här är be- 

 tydhgt bredare och således vestibulum af betydligt mindre 

 höjd än primärzooeciet. Vid vestibularregionens inre gräns 

 klyfver sig zooecial väggen i två eller flera grenar, som skilja 

 sig från hvarandra, omslutande rörformade mikroecier på 

 samma sätt som hos Phcenopora Lindfitrönii Ulr. ^ och in- 

 kräktande allt mer och mer på de egentliga zooeciernas lumen, 

 så att skillnaden i storlek emellan dessa och mikroecierna 

 kan bli alldeles utjämnad. Emellan mikroecierna synas vissa 



^ Jfr Ulrich, Palseont. of Illinois, Vol. 8, sid. 300. 



2 Hennig, Gotlands Silurbry., I, Arkiv f. Zoologi, Bd 2, N:o 10, sid. 

 15, fiffcy. 5—8. 



