A. HENNIG, GOTLANDS SILUR-BRYOZOER, 2. 35 



slutligen sin riktning snedt uppåt och utåt. Sclerenchym- 

 beläggningen på den cellikulära lamellen är i stammens axillära 

 del mycket tunn, men blir i den kortikala starkt förtjockad, 

 särskildt vid zooecialrörets distala sida. Nära zoariets yta 

 förlorar sig den cellikulära lamellen i sclerenchymet, hvilket 

 gör, att tangentialsnittet strax under ytan {^v det utseende, 

 fig. 24 anger: små runda aperturer bildande längsrader i en 

 homogen sclerenchymmassa utan påvisbar skillnad emellan 

 de särskilda zooecialväggarna. Ingen sclerenchym-ås, som 

 kunde tagas för en septalbildning, längs zooecialrörets insida. 



Fig. 24. Tangenticilsnitt nära zoariets yta. Coenites repens f. seriata. 

 Visby ; ^'V'- -"^f den cellikulära zooecialväggen synes ej spår. Aperturerna 

 runda, i en homogen sclerenchymmassa utan zooecialgränser. 



Det är denna starka sclerenchymbildning vid aperturens 

 distala rand, som af en typisk a^^erto-mynning kan åstadkomma 

 den mynning, fig. 6 å Tafl. 6 återger. I st. f. den konkava 

 distalväggen en konvex, i st. f. de tätt upp till hvarandra 

 liggande aperturerna breda mellanbalkar emellan dessa. Där- 

 till kommer också en stark sclerenchymbildning i zooeciets 

 sidopartier, hvar igenom mynningarna liksom skjutas allt längre 

 ifrån sina sidogrannar och komma att med de proximalt 

 och distalt liggande bilda väl markerade längsrader. Ju 

 starkare sclerenchymbildningen är, desto mindre bli natur- 



