36 ARKIV FÖR ZOOLOGI. BAND 3. N:0 10. 



ligtvis aperturerna, samtidigt som de flyttas allt längre från 

 h varandra (fig. 24). Härvid framkallas också, att aperturer, 

 som ursprungligen ingalunda lågo midt öfver hvarandra, sam- 

 manföras till utpräglade längsrader, hvilka emellertid ofta 

 af bry tas af partier, inom hvilka aperturerna stå strödda utan 

 ordning. 



Äfven vid en öfverhandtagande sclerenchymatisering bi- 

 behålles stundom den proximala aperturranden i sin ursprung- 

 liga form (fig. 2 b å Tafl. 6). Oftast förändras emellertid också 

 denna till den form Tafl. 6, figg. 3, 4, 5 ange. Denna form 

 framkallas däraf, att sclerencliymbildningen på underläppen 

 är starkare än vid randens öfre del och sidopartier, så att 

 underläppen höjer sig som en liten hjälm eller huf öfver den 

 triangulära mynningen. Det var säkerligen en sådan form 

 Linné hade framför sig, då han ^ på tal om »Millepora ramis 

 cylindraceis, dichotomis, seriebus longitudinalibus punctatis» 

 säger: »Quid, quod super his ramulis sursum mota manus 

 scabritiem sentit minorem, quam si deorsum feratur». 



Zoariets tjocklek varierar mellan 1,9 och 2,9 mm. med 

 ett medeltal af 2,4 mm. från 50 olika zoarier. 



Inom båda de nu beskrifna aperturformerna kan en 

 komplikation inträda, i det den undre randen bär ett luna- 

 rium. Fig. 8 a å Tafl. 6 samt figg. la. Ib, 1 e å Tafl. 7 visa, 

 huru till och med i ett mycket tidigt stadium af utvecklingen 

 den proximala aperturranden kan bli utstyrd med en tunn 

 skärformad kalcitribba, ett lunarium, som, med största delen 

 af sin periferi sammanväxt med aperturranden, endast låter 

 sina fria ändar såsom små tandliknande processer intränga i 

 aperturen. Stundom lämnas ingen del af lunariet fritt, utan 

 detta är helt och hållet sammanfogadt med det egentliga 

 peristomet (Tafl. 6, fig. 4 a) ; i andra fall är lunariet till allra 

 största delen af sin periferi skildt från peristomranden (Tafl. 7, 

 fig. le). 



Det är denna bildning som föregående författare (se 

 historiken här nedan) ty dt som spår af sep ta, tillbakabildade 

 septalorgan, hvilken tolkning också föranledde dem att i denna 



Corallia baltica, sid. 28. 



