A. HENNIG, GOTLANDS SILUR-BRYOZOER, 2. 39 



traJt belägna, yngre, zooecialrören äro något smalare än de 

 periferiska, en skillnad som dock ej är konsekvent genomförd. 

 Sclerenchymbeläggningen på de centrala zooeciernas väggar 

 är tunnare än på de närmare ytan belägnas (jfr längdsnittet, 

 fig. 25). 



Djupt lagda tangentialsnitt (fig. 27) visa de snedt genom- 

 skurna zooeciernas oregelbundet hexagonala omkrets. Själfva de 

 cellikulära zooecialväggarna, tydligt iakttagbara och direkt 

 sammansmälta med angränsande zooecialrörs väggar, ha längs 

 insidan en sclerenchymbeläggning, som visar sig vara af 



28. 29. 



Fig. 27. Djupt tangentialsnitt. Coenites repens f. clausa ; ^"/i. Visby. 

 Den cellikulära zooecialväggen tydligt framträdande. Sclerenchymet ned- 

 löper på den distala, öfre, sidan i en tapp, åtminstone i ett par zooecier. 



Fig. 28. Djupt tangentialsnitt. Coenites repens f. clausa. Länsa (Fårö); 

 ■"/i. Sclerenchymets kontur mot lumen taggig af sekundär kalcitbildning. 

 Den cellikulära zooecialväggen otj^dlig. 



Fig. 29. Ytligt tangentialsnitt. Coenites repens f. clausa. Länsa (Fårö): 

 ^"/i. ScJerenchymtappen från distalsidans beläggning, starkare än i figg. 

 27 och 28, förekommer i alla zooecierna. Den taggiga gränslinjen hos scle- 

 renchymet framkallas af sekundär kalcitutskiljning. De två nedersta zooe- 

 cierna, träffade alldeles i ytpartiet, visa det sessila, proximala lunariet. 



något större mäktighet än i de centrala delarna af zoariet. 

 Dessutom framträda redan här i några af zooecierna en tyd- 

 lig skillnad emellan den öfre och den undre djurhusväggens 

 sclerenchym, i det den förras är mäktigare än den senares, 

 samt vidare den öfre sidans bildar en triangulär, i rörets 

 lumen inskjutande förtjockning. 



