46 ARKIV FÖR ZOOLOGI. BAND 3. X:0 10. 



Denna byggnad, närmast tillkommande axillärregionens- 

 zooecialrör, bibehålies i vissa fall ända fram till zoariets yta, 

 under det den i andra fall undergår en tydlig förändring, 

 då zooecialröret inkommit i kortikalregionen. De zooecier, 

 som utmynna i zoariets distala, yngsta, delar, d. v. s. de som 

 gå till den skifliknande utbredningens randzon, ha i de peri- 

 feriska delarna samma utseende, samma tunna sclerenchym 

 som i de centrala delarna af zoariet (fig. 34, de öfre delarna 

 af snittet). De zooecier däremot, som utmynna på zoariets 

 skaft eller på den skifliknande utbredningens mera proximalt 

 belägna delar, få, när de närma sig zoariets yta, sclerenchym- 



33. 



Fig. 33. Längdsnitt genom skaft och skifva af Coenites variabilis Hng. 

 Dalhems å; '^/i. Zooecialrörens sclerenchym bibehåller i de zooecier, som 

 utmynna vid skifvans rand, sin ringa mäktighet också i zooecialrörens distala 

 del. I de öfriga blir sclerenchymet starkt förtjockadt närmare zoariets 

 yta. Fotografi af professor G. Holm. 



beläggningen på zooecialrörets insida starkt förtjockad (fig. 

 34, de nedre delarna af snittet) och detta såväl på den proxi- 

 mala som på den distala sidan, utan att den distala scleren- 

 chymbildningen tar sådant försteg framför den proximala, 

 som fallet är hos Coenites repens f. dausa. Den axillära zoarial- 

 portionens sclerenchymbeläggning på ung. O, o 6 mm. tilltar 

 så i tjocklek, att den i kortikalportionen får en mäktighet af 

 ända till 0,2 5 mm. Öfvergången från axillär- till kortikalpor- 

 tionen är, åtminstone hvad distalsidan beträffar, ganska skarp, 

 och gränsen mellan båda ligger endast ett obetydligt stycke 



