54 ARKIV FÖR ZOOLOGI. BAND 3. N:0 10. 



kolonien i fråga ej kan anses som en bryozo utan nödvän- 

 digtvis som en verklig korall. Numera är ju i en stor mängd 

 fall konstateradt, att typiska bryozoer, såväl fossila som re- 

 centa, ha sådana tvärbottnar, diafragmer, till olika antal i 

 djurhusen. Likaså är det konstateradt, att zooecial väggarna 

 hos t. ex. cyclostoma bryozoer mycket allmänt äro genom- 

 satta af små »communication pores» (Ulrich). Att sådana 

 ej iakttagits i ännu flere fall än nu beskrifna, kan bero på 

 samma omständigheter, som göra, att vissa zoarier af en 

 art visa sådana porer, andra ej, nämligen zoariernas olika 

 be varingssätt ; ofta äro större eller mindre delar af zooeciets 

 vägg omvandlade i ett sekundärt, kristalliniskt kalcitaggregat, 

 i h vilket naturligtvis de möjhgtvis ursprungligen för handen 

 varande porerna ej kunnat lämna spår efter sig. 



Vilja vi så öfvergå till frågan om den systematiska bety- 

 delsen af de i aperturen inskjutande såsom septa tydda tand- 

 liknande processerna, måste vi först och främst konstatera, 

 att NiCHOLSON och Etheridge jun. ingalunda äro ensamma om 

 den åsikten, att dessa processer äro att anse som septa, och 

 att således de former, i hvilka sådana septa anträffas, äro 

 koraller. Såsom redan här ofvan blifvit antydt, antog såväl 

 EiCHWALD som MiLNE Edwards och Haime samt Duncan, 

 att processerna i fråga tillhörde ett verkligt, om än tillbaka- 

 bildadt septalsystem. Nicholson och Etheridge jun. poin- 

 tera endast ännu skarpare än föregående författare de nämada 

 processernas natur af septa. »Dessa processer äro vanligtvis 

 tre till antalet — två på den ena randen och en oparig på 

 den andra, motsvarande utskärningen emellan de pariga tän- 

 derna på den först nämnda randen; här kunna förekomma 

 ej blott tre utan fem tänder, tre vid ena och två vid den 

 andra randen.» 



Den opariga, distala processen utgör^ såsom mina 

 snittfigurer (sidd. 39, 40, 41) visa, en omedelbar fortsättning af 

 sclerenchymet ; består af samma fint lamellösa eller tradiga sub- 

 stans som detta. Sclerenchymet bildar i den distala delen af 

 zooeciet en längsgående, åsliknande vall, hvars fria öfre ända, 

 sedd från zoariets yta, liknar en i aperturen inskjuten tapp. 

 Nedåt, d. v. s. inåt mot zoariets axillära delar, blir vallen allt 

 lägre och öfvergår här så småningom i zooecialrörets allmänna 

 sclerenchymbeklädnad. Såsom af tangentialsnitten (sid. ^) 

 framgår, är sclerenchym vall ens krön trubbigt afsmalnande; 



