4 ARKIV FÖR ZOOLOGI. BAND 3. NIO 17. 



Detta förefaller äfven mig sannolikt, fastän beskrif ningen på 

 foderlarvernas färg ej fullt öfverensstämmer med de af mig 

 anträffade, hvilka torde tillhöra en annan art samma vifvel- 

 släkte, Phytono7nus, som Réaumurs »vers verds» visat sig höra 

 till. André däremot uppgifver, utan anförande af skäl, att 

 den af Réaumur iakttagna arten skulle vara Odynerus crassi- 

 cornis Panz. 



Att sluta härtill af Réaumurs beskrif ning är omöjligt. 

 Denna skulle lika bra kunna passa in på en hel mängd Ody- 

 nerusarter. Men det är en annan omständighet, som gör 

 det osannolikt, att det skulle vara denna till undersläktet 

 Odyyierus hörande art, som Réaumur åsyftat, nämligen att 

 ingen till detta undersläkte hörande art är känd för att bygga 

 »skorsten» öfver ingången till sitt bo. André uppgifver vis- 

 serligen, att så skulle vara fallet med Odynerus murar ius L., 

 men att detta är oriktigt, liksom föröfrigt en hel del af Andres 

 biologiska uppgifter, påvisas af såväl Aurivillius som af 

 mig, h vilka, så vid t jag känner, är o de enda, som iakttagit 

 denna arts lefnadssätt. De enda arter, om hvilka man med 

 säkerhet vet, att de bygga sådana skorstenar, äro: sfiniyes 

 L; reniformis Gmelin, tnelanocepJialus Gmelin, consohrinus 

 DuFOUR och parmdus Lep. 



Réaumur beskrif ver utförligt bobyggnaden, då getingen 

 upprepade gånger hämtar vatten för att mjuka upp leran 

 och därvid af små lerbollar bygger den än vertikalt, än ho- 

 risontalt ställda, gallei-formigt genombrutna »skorsten», hvars 

 ändamål han anser vara att ha byggnadsmaterial nära till- 

 hand^, då hålans mynning i jordytan skall stängas. Men 

 »skorstenen» har kanske också ett annat syfte, nämligen att 

 skydda mot parasitsteldar, hvilka ständigt vistas i närheten. 

 De vilja ej gärna äfventyra att tränga in i röret och den 

 trånga gången, då skorstenen hindrar dem att se, om ägaren 

 är hemma. Dock beskrif ver han fall, då han sett guldsteklar 

 intränga i boet, äfven då getingen befann sig därinne, fastän 

 de då måste gripa till flykten. 



Då de insamlade foderlarverna äro i det närmaste af 

 samma storlek, anser Réaumur dem vara af ungefär samma 

 ålder, och som en omständighet af vikt framhålles, att ge- 

 tingen väljer just sådana, som äro nära sin förpuppning och 

 som sålunda slutat att växa och följaktligen ej mer behöfva 

 någon näring. De kunna därför, utan att dö eller t. o. m. 



