ADLERZ, IAKTTAGELSER OFVER SOLITÄRA GETINGAR. 7 



Här hade också Gorytes campestris sina jaktmarker under 

 sökandet efter stritlarver, voch denna stekel, som så ofantligt 

 liknar en af dessa getingar, bodde också i samma sandbacke, 

 liksom jag förut anträffat den tillsammans med H. reni- 

 formis. ^ 



En färdigbyggd skorsten, som mättes, var 11 mm. 

 hög, medan den konvexa krökningens längd var 20 mm. 

 Rörets inre diameter var nära 5 mm. 



I flera fall iakttogs, att getingar, som fått sina rör fär- 

 diga och som vanligt kommit baklänges ut, därefter vände 

 och kröpo baklänges in igen, förmodligen för att lägga ägget. 



Gången under jordytan gick än nästan vertikalt, än mer 

 eller mindre snedt, men aldrig horisontellt ens då skorstenen 

 hade en horisontell ställning på starkt sluttande mark. Of- 

 tast voro cellerna gruppvis ordnade på ringa afstånd från 

 hvarandra kring den gemensamma hufvudgången. Mera sällan 

 sågos celler i serieställning, skilda af en skålformad, tunn 

 lervägg. 



Foderlarverna voro gröna, med hvitaktiga rygg- och si- 

 dostrimmor, svarta andhål samt en tvärställd rad af små 

 svarta borst på ryggsidan af hvarje segment. Hufvudet var 

 brunt. Fötter saknades, men på buksidan af hvarje led fun- 

 nos köttiga, fotlika utskott. De tillhörde således förmodligen 

 samma släkte som »les vers verds», som Réaumur beskrif- 

 ver, antagligen en Phytonomus eller någon närstående vifvel. 

 De lågo ringformigt hoprullade och rörde sig mer eller mindre 

 lifligt vid beröring, men kunde ej krypa. 



Antalet foderlarver i fullt provianterade celler växlade 

 mellan 22 och 33, således betydligt flera än de af Réaumur 

 anträffade, hvilka antagligen voro större. Ai 105, som mättes, 

 voro de största 8, de minsta 5 mm. långa. Medellängden 

 var 6,5 mm. 



De getingar, som kommo hem med foder larver, satte sig 

 vanligtvis på den nedre kanten, då de gingo in, stundom 

 t. o. m. på marken där framför i de ej sällsynta fall, då 

 skorstenens mynning^ var nedböjd ända till marken. (Jfr 

 H. reniformis, som vanligen sätter sig på öfre kanten och 

 med en volt kryper in.) Såsom Réaumur framhåller, höllos 

 foderlarverna utsträckta mellan stekelns ben under transpor- 



^ 1903, sid. 54. 



