14 ARKIV FÖR ZOOLOGI. BAND 3. N:0 17. 



korta vändningar. Sedan detta pågått länge, böjde han sig 

 på vingarna och sväfvade på några cm. höjd sakta kring 

 platsen, för det mesta med hufvudet vändt mot samma punkt. 

 Slagen blefvo större och gjordes både hastigare och högre 

 öfver marken, hvarefter stekeln försvann för en stund. Då 

 han återkom till platsen, befanns han ha hämtat vätska till 

 lerans uppmjukande, antagligen såsom vanligt i klöfverfältet. 

 Han började nu med käkarna bearbeta en liten fläck på den 

 utsedda byggnadsplatsen och vred sig därvid rundtorn denna 

 fläck. Inom kort visade sig en liten urgröpning i marken, 

 åstadkommen på det sätt, att den lindrigt fuktade leran ma- 

 kades åt sidorna, hvarigenom en liten cirkelrund, solid vall 

 uppstod såsom grund för skorstenen. Denna nedre del af 

 skorstenen bildades således ej af enstaka lerbollar, utan ge- 

 nom drejning, sedan den förut torra leran genom att fuktas 

 blifvit plastisk. Tillvägagångssättet var alldeles detsamma, 

 som det jag förut ^ beskrifvit hos Hoplomerus reniformis, dock 

 med den skillnaden, att den senare stekeln gör en högre solid 

 bas för sin skorsten, medan spinipes åter gör en högst oan- 

 senlig sådan och mycket snart börjar bygga med enstaka 

 lerbollar, som fastklibbas vid hvarandra. Liksom fallet är 

 med reniformis bortkastar spinipes de efter skorstenens upp- 

 byggande upphämtade lerboUarna, som icke komma till någon 

 användning. Getingen gör därvid stundom en kort flykt- 

 sväng och släpper lerklumpen just i svängen. Spinipes tycks 

 emellertid oftast lägga dem i en hög på kortare afstånd från 

 boet än hvad fallet är med reniformis. beroende därpå att 

 han vanligen, utan att höja sig på vingarna, helt enkelt sit- 

 tande på skorstenens kant släpper lerbollarna, som därför 

 bli liggande i en hög på marken därbredvid. Detta dock ej 

 för att de skola vara till hands vid stängningen, ty, såsom 

 förut nämnts, användes därvid först och främst det i skor- 

 stenen magasinerade materialet och sedermera markens lera 

 i skorstenens närmaste grannskap. Däremot har jag ej sett 

 de i en hög liggande lerbollarna komma till någon använd- 

 ning, medan de åter hos en annan art, Odynerus nohilis 

 Sauss., enl. Ferton's skildring^ spela en mycket viktig roll 

 för ingångens döljande. 



' 1902, sid. 242. 

 2 1896, sid. 4. 



