ADLERZ, IAKTTAGELSER OFVER SOLITÄRA GETINGAR. 17 



svälld ut, och vätskeförrådet räckte till väl några och 20 

 lerbollar, som upphämtades hastigt efter h varandra. Ge- 

 tingen kom som vanligt upp baklänges, och, i det han böjde 

 huf vudet starkt framåt, fastklibbade han lerbollarna på samma 

 kant af skorstenen, på hvilken han satt, hvarvid bakbenens 

 långa öfversta tarsled användes att stöda emot lerbollen på 

 yttersidan . 



En gång, då han flög bort efter ny vätska, satte jag 

 en 30 cm. hög enruska 6 cm. från skorstenen och på motsatt 

 sida till solen, så att någon skugga således ej kastades öfver 

 ingången till boet. Vid sin återkomst flög getingen länge 

 fram och tillbaka öfver platsen och slog ned här och där på 

 marken i närheten. En gång satte han sig t. o. m. på själfva 

 skorstenen, men flög åter bort, synbarligen ännu ej öfverty- 

 gad att det var hans. Vid sin nästa återkomst satte han 

 sig åter på skorstenen, men gick denna gång efter kort tve- 

 kan ned i röret och fortsatte sitt arbete. Redan hade han 

 burit upp 11 nya lerbollar, af hvilka en del kastats bort, 

 men flertalet användts till påbyggnad af skorstenen, då han 

 plötsligt angreps af en Cicindela campestris, som rusade fram 

 och sökte gripa honom, då han satt på skorstenens kant. 

 Getingen befriade sig dock och flög bort. Först efter 12 mi- 

 nuter vågade han återvända och fortsätta sitt arbete. 



Då skorstenen nått en längd af 21 mm. och såväl af 

 storleken som af formen att döma kunde förmodas vara nära 

 färdig, begagnade jag tillfället, då stekeln nyss gått ner i 

 gången, till att slå omkull hans skorsten i afsikt att få se, 

 huru getingen skulle förhålla sig inför ett sådant fall. Den 

 kuUslagna skorstenen hade lossnat allra nederst vid jordytan, 

 och då nu getingen som vanligt kom baklänges upp och med 

 bakbenen kände sig ha nått fria luften, stannade han med 

 f ramkroppen kvar i gångens mynning i jordytan och fast- 

 klibbade utan vidare sin lerboll vid mynningens kant. Från- 

 varon af all tvekan röjde nogsamt, att han ej hade någon 

 aning om det illdåd, för hvilket han varit utsatt. Detsamma 

 upprepades med de senare upphämtade lerbollarna. Han 

 började således omedelbart bygga en ny skorsten, påtagligen 

 i föreställning att han fortsatte påbyggandet af den gamla. 

 Först då han varit borta efter ny vätska, röjde han vid sin 

 återkomst någon tvekan och satte sig för ett par ögonblick 



Arl'lr för zoGlor/i. Band .V. N:o 17. 2 



