ADLERZ, IAKTTAGELSER ÖFVER SOLITÄRA GETINGAR. 25 



7. Lionotus, larv samt foderrester. 



A. Gemensam förstuga för 7 och 8. 



8. Foderlarver åt Lionotus jämte parasitstekellarv. 



9. Osmia, kokong. Innehöll ^'V« en ännu ej inspunnen larv. Celh-aden 



9 — 12 därför antagligen yngre än 1 — 3. 



10. Osmia, kokong. 



11. Osmia, kokong. 



12. Osmia, kokong. 



C. Tomrum, afstängdt af Lionotus med en enkel sand\'ägg. 



13. Lionotus, larv samt foderrester. 



14. Torra foderlarver åt Lionotus samt getingens ägg, dödt och ski-ynkladt 



på sin tråd i taket. 



15. Lionotus, larv samt foderrester. 



B. Med sandväggar afstängdt tomrum mellan 15 och 16. 



16. Foderlarver åt Lionotus jämte stekelns ägg på sin tråd i taket. Denna 



cell öppen och ännu ej fullt provianterad. Stekeln själf infångades 

 där, då han dit inbar ännu en larv. Från denna cell taga cellraderna 

 9—12 samt 13—15 sitt ursprung. Utanför Osmias skiljevägg mellan 

 12 och 16 hade Lionotus byggt en sandvägg. 



D. Förstuga utanför 17. 



17. 5 foderlarver åt Lionot^is jämte stekeJns ägg på en tråd. 



Skiljeväggarna mellan Osmia-cellerna utgjordes af 3 lager. 

 Först ett omkring 2 mm. tjockt grönt lager af späda, sön- 

 dertuggade bladbitar, blandade med något klibbämne. Detta 

 lager utgjorde locket till den föregående cellen. Därefter 

 följde ett 3 — 4 mm. tjockt lager af löst packade, röda tall- 

 barksmulor, utan något sammanhållande klibbämne. Utanför 

 detta åter fanns såsom botten i den följande cellen ett grönt 

 lager af samma beskaffenhet som det första. Det finns så- 

 ledes dubbla väggar mellan cellerna, med mellanrummet upp- 

 fylldt af barksmulor. 



En viss analogi härtill visa mellanväggarna mellan Lio- 

 notus-CQWemsi, i det de också äro dubbla, men mellanrummet 

 är tomt. Dessa väggar äro tunna, knappt 1 mm. tjocka, 

 och utgöras af lera, mer eller mindre uppblandad med sand. 

 Vanligen äro båda kupiga och vända de konvexa sidorna åt 

 h varandra, eller också är den ena plan. Mellanrummet är 

 här mindre än mellan Osmias skiljeväggar. Det är vanligen 

 omkring 1 mm., och stundom stöda båda väggarna hvar- 

 andra i midten genom några dit förlagda, vid båda skilje- 

 väggarna häftande små lerklumpar. Gångens yttre mynning 

 i barkstyckets yta stängdes af Lionotus vanligen med lera, 

 stundom med hopklibbade sandkorn. Osmia åter stängde 

 mynningen af de gångar, som den fått behålla i okvald be- 

 sittning, med samma gröna massa, af hvilken den förfärdi- 

 gade sina mellanväggar. 



