ADLERZ, IAKTTAGELSER ÖFVER SOLITÄRA GETINGAR. 45 



bakom h varandra, endast skilda af den tunna lerväggen, men 

 ej af något tomrum såsom i n:o 10. Cellerna inneliöllo hvar- 

 dera 3 foderlarver af samma beskaffenhet som i n:o 10, och 

 stekeläggen voro upphängda på samma sätt som där. 



12. I en rödmålad husvägg iakttogos --/e några hål, or- 

 sakade af Hylotrupes bajulus, ur hvilka Odyner us murarius 

 höll på att bortskaffa »maskmjölet» efter de förra invånarna. 

 Sannolikt gnagde också getingarna själfva för att utvidga 

 gångarna, ty de brukade så småningom dröja allt längre 

 inne, och de träfragment, som de sedermera, i en kort flykt- 

 sväng bortkastade, sågo gröfre ut än det vanliga af insekt- 

 larver åstadkomna fina trämjölet, -^/g höllo de sig i stillhet 

 hela dagen till följd af det regniga vädret. 



13. '-^/c, hade en af getingarna i husväggen börjat hem- 

 föra lerklumpar till skiljeväggar. För livar eller hvarannan 

 hemförd lerboll flög getingen ner till ett 3 meter från hus- 

 väggen stående pepparrotsstånd, där han från spottstritarnas 

 skumsamlingar uppsög vätska. Sålunda rustad för lerans 

 uppmjukning, fortsatte han sin lerhämtning. Han använde 

 således samma metod, som jag förut beskrifvit hos Hoplome- 

 rus reniformis. Hvar denna geting hämtade sin lera, hade 

 jag ej tillfälle att se, men de, som bebodde husets motsatta 

 gafvel, skafde med käkarna sandblandad lera från en hårdt 

 tilltrampad gångstig några meter därifrån. De förut omta- 

 lade exemplaren af Odynerus murarius hämtade däremot för- 

 modligen af vatten uppblött lera, att döma af de hemförda 

 lerklumparnas smetiga konsistens, xltminstone hade de till- 

 gång till sådan i diken i boplatsens närhet, fastän jag vis- 

 serligen aldrig såg dem hämta lera där. 



14. ^'Vg sågs en af getingarna hemföra en larv af Lina 

 jjopuli, som bars bröst mot bröst, fasthållen endast om stru- 

 pen med käkarna, medan getingen gick uppför husväggen. 

 Under de följande dagarna sågos flera hemföra foderlarver 

 af samma slag. En stor sådan foderiarv var en tung börda 

 för dessa dock ganska stora getingar. Då de kommo fly- 

 gande, slogo de ofta alldeles utmattade ner på marken fram- 

 för väggen och hvilade där länge. vSärdeles om det var blås- 

 väder, om också ej så starkt, måste getingarna göra många 

 fåfänga försök, innan de nådde sitt mål. Då de höjde sig 

 från marken på vingarna, drefvos de af vinden åt sidan 

 och hamnade ofta åter på marken med sin börda. Stundom 



