ADLERZ, IAKTTAGELSER ÖFVER SOLIT.ÄRA GETINGAR. 51 



1. Sistnämnda stekel sågs ofta komma hemflygande med 

 små gulgröna, förlamade chrysomelidlarver. Hvilken art de 

 tillhörde, känner jag ej. Förmodligen var det Phyllodecta- 

 larver, liksom i de af Aurivillius iakttagna boen. Emeller- 

 tid uppgifva Dalla Torre och Kohl [Die Chrysiden und Ve- 

 sparien Tirols. 1878], att denna art blifvit fångad med rof 

 af larven af Agelastica alni. De hemförda små sexbenta^ 

 vartiga larverna fasthöllos med käkarna om strupen, så att 

 de buros bröst mot bröst. 



Getingarna kröpo vid hemkomsten med hufvudet före in, 

 detta i motsats till Chelostoma maxillosa, som visserligen först 

 brukade krypa in på detta sätt (med hufvudet före) för att 

 rekognoscera, men sedan kom ut för att vända sig om och 

 krypa in baklänges, hvilket tycks vara nödvändigt, för att 

 biet skall kunna afbörda sig det på bukens samlingshår hem- 

 förda frömjölet. 



2. Hörnstocken, i hvilken getingarna hade sina bostä- 

 der, var, såsom förut nämnts, hvitmålad, men nästan hvarje 

 hålas mynning omgafs af ett mörkt fält af ett par cm. dia- 

 meter, beroende därpå att färgen där blifvit afskafd, då ge- 

 tingarna under föregående år på närmaste håll sökt efter 

 trämassa att täcka lerproppen i mynningen med. Det oak- 

 tadt sågos steklarna, som bebodde dessa hålor, hämta med 

 hvit färg blandad trämassa för att därmed täcka sina ler- 

 proppar. Långt ifrån att på detta sätt göras osynlig, kom 

 sålunda proppen att med sin ljusa färg så mycket mera af- 

 sticka mot det omgifvande mörka fältet. Så iakttogs t. ex. 

 en, som hämtade sitt täckmaterial ett tiotal cm. från sin 

 håJas mynning. Med lupen kunde ses, huru stekeln därvid 

 med käkarna bearbetade det af skaf da, hvitmålade träet och 

 på samma gång ar munnen utgöt en vätska, med hvilken 

 träet ältades till en plastisk massa. Med mandiblerna fast- 

 trycktes denna på sin plats. Därvid kom visserligen här och 

 där en strimma af färgen att vändas utåt, men detta var 

 uppenbarligen en ren tillfällighet, och något sammanhäng- 

 ande hvitt färgfält öfver lerproppen bildades ej. 



3. En annan geting sågs med mandiblerna spinga af en 

 smal trä strimla med påsittande hvit färg. I samma mån 

 som den lossnade, hoprullade getingen den urfjäderformigt. 

 Han flög sedan med den till en mer än Vs ni- därifrån be- 

 lägen springa mellan hörnstocken och närmaste bräde, inuti 



