52 ARKIV FÖR ZOOLOGI. BAND 3. N:0 17. 



hvilken springa hans håla öppnade sig. Om trästrimlans 

 användning kan därför ingenting sägas, men ingen hvit färg 

 fanns naturligtvis inuti denna springa, så att afsikten knappt 

 torde varit att täcka den tillmurade mynningen med omgif- 

 ningens färg. 



4. Några få Odynerushålor funnos, kring hvilka färgen 

 ej blifvit bortskafd. Dessa hade föregående år varit bebodda 

 af Chelostoma. Genom att föregående år märka de olika 

 hålorna kunde jag nämligen konstatera, att getingen gärna 

 tager biets hålor i besittning och tvärtom. Då en sådan 

 mynning, som sålunda ej omgifves af ett mörkt färgfält, får 

 sin lerpropp täckt af ljus trämassa, kan naturligtvis detta 

 bidraga till att göra ingången mindre i ögonen fallande. 



5. Kring mynningarna af några Odynerus-hålor målades 

 med vattenfärg röda, blå, gula eller gröna fält. Vid hem- 

 komsten blefvo getingarna synbart förvirrade af förändringen, 

 hvilket visade sig därigenom att de, i stället för att som 

 vanligt omedelbart krypa in. gingo omkring på stocken och 

 sökande stucko in hufvudet än i den ena och än i den andra 

 hålan, dock utan att gå in. Följande dag tycktes dock alla 

 ha öfvervunnit sin tvekan, och arbetena fortgingo ostördt. 



6. En tid därefter sågs en, som fått ett cinnoberrödt fält 

 kring sin håla, tillmura mynningen med lera och där utanpå 

 fästa hvit trämassa, som hämtades ett stycke utanför det 

 röda fältet. Att den hvita färgen var inblandad, tycktes 

 dock för stekeln vara en bisak, ty vid träets ältande kommo 

 de små träpartiklarna att ligga än med den yttre, färgade, 

 än med den inre, ofärgade sidan utåt, så att något samman- 

 hängande lager af hvit färg ej heller här bildades. Det oak- 

 tadt af stack naturligtvis den ljusa och i sig själf nästan hvita 

 trämassan skarpt mot det högröda färgfältet där omkring, så 

 att det åtminstone synes visst, att valet af denna yttre be- 

 läggning ej beror därpå att stekeln s färgsinne för h varje sär- 

 skildt fall påverkas af omgifningens färg. Någon medveten 

 afsikt att dölja kan ej föreligga, utan stekeln täcker instinkt- 

 mässigt sina lerproppar med afskafdt material från ytan af 

 de trästammar i hvilka han anordnat sina celler. Ute i den 

 af kulturen oberörda naturen, där inget måladt trä förekom- 

 mer, fyller denna instinkt väl sitt ändamål att bidraga til[ 

 att skydda boet för upptäckt. Och äfven om getingen tager 

 sin bostad i en målad trävägg, kan denna instinkt, att hämta 



