ADLERZ. IAKTTAGELSER ÖFVER SOLITÄRA GETINGAR. 61 



(se 11:0 2 och 3), dels slutligen i till stor del af lera murade 

 celler i en springa mellan ett par stenar, hvarest endast cel- 

 lernas sidoväggar bildades af själfva stenarna (n:o 4). På 

 sätt och vis kan detta betraktas som ett öfvergångsfall till 

 de arter, som helt och hållet mura sina celler. 



En liknande mångsidighet visar Ancistrocerus parietum, 

 som bygger både i vassrör och i hål i trä eller stenar, men 

 därtill äfven i lerbäckar, h var jämte den uppgifves taga sin 

 bostad i sådana håligheter som gamla Chalicodoma-celler och 

 till och med i en öfvergifven ichneumonidkokong. 



Då sålunda öfvergångsformer i byggnadssättet finnas åt- 

 minstone mellan jordbyggare och träbyggare, hvilka ej hem- 

 fallit åt ett stereotypt maner, utan hvilkas instinkter tillåta 

 dem att lämpa sig efter omständigheterna, kunde det vara 

 af intresse att söka bilda sig en föreställning om. hvilket 

 byggnadssätt som bör betraktas såsom det ursprungliga. 



Tre fall synas mig tänkbara : antingen är o trä byggarna 

 eller jordbyggarna de ursprungligare, och i så fall äro de 

 nyssnämnda, mångfrestande arterna att betrakta såsom öf- 

 vergångsformer från den ena till den andra gruppen. Men 

 det skulle också kunna låta tänka sig, att dessa mångfrestare 

 representerade ett ursprungligare, indifferent stadium, från 

 hvilket såväl jordbyggare som träbyggare kunde härledas. 



För alla grupperna gemensamt är, att de använda lera 

 eller lerhaltig sand till skiljeväggar mellan cellerna, då flera 

 sådana finnas, eller åtminstone såsom stängningsmaterial för 

 den yttre öppningen. Naturligtvis ligger det då nära till 

 hands att betrakta detta såsom ett minne från ett för dem 

 alla gemensamt jordbyggande stadium. Dock är det en om- 

 ständighet, som synes mig väga tyngre till förmån för trä- 

 byggarnas ursprunglighet, nämligen cellernas anordning i se- 

 rie, hvaraf spår återfinnas äfven hos jordbyggarna. 



För sådana steklar, som taga sin bostad i gamla larv- 

 gångar i trä eller i ihåliga växtstjälkar, på platser sålunda 

 där iordningställandet af själfva håligheten ej kostar annan 

 möda än på sin höjd bortskaffande af maskmjöl eller gna- 

 gandet i den lösa märgen, för sådana faller sig cellernas 

 serieanordning såsom den enda möjliga. För sådana återigen, 

 som själfva med möda gräfva sina hålor i jorden, skulle ut- 

 gräf ningen af en för serieanordning tillräckligt djup gång 

 vara ett synnerligen tidsödande arbete, enär det utgräfda 



