E. LÖNNBERG, NÅGRA FYND AF SUBFOSSILA VERTEBRATER. 5 



Kortaste afståndet från nackkammens midt till rosen- 

 kransen 



Kortaste afståndet från nackkammens midt till hjäss- 

 ben-pannbensuturen 



Afstånd från nackkammen till framkanten af hjäss- 

 ben-pannbensuturen i skallens midtlinie 



Afstånd från rosenkrans till rosenkrans 



;> ;> nackkammen till nackhålet 



Största bredden öfver skallens tinningsparti .... 



Största afståndet mellan yttersidorna af nackens led- 

 knappar 



Dessa mått tyda på större dimensioner hos den subf os- 

 sila renen än hos den nutida, men det är naturligtvis ej 

 bindande bevis för att så varit alltid fallet, då materialet är 

 för knapphändigt därför. 



De horn af gamla exemplar af ren från Skåne, som jag 

 haft tillfälle att se, ha haft en lång och kraftig stång-del 

 och äro sålunda af samma typ som »Barren Ground» eller 

 tundra- resp. fjällrenarne såväl i gamla som nya världen. 

 Detta var ju också att vänta, då det väl kan antagas, att 

 dessa renar ha lefvat på öppet, skoglöst land och följt ome- 

 delbart efter den af smältande isen. Emellertid framhåller 

 WiNGE^ att de i Danmark funna renhornen äro starkt va- 

 rierande till sin form och att visserligen de flesta höra till 

 »Barren-Ground»-Racen med de länge, slanke Horn med trind 

 Stamme» men å andra sidan »nogle vise lidt Tilnsermelse til 

 »Woodland»-Racen, udmaerket ved de korte Horn med stserkt 

 sammentrykt Stamme.» På grund häraf skulle man kunna 

 vara frestad att antaga, att måhända en skogsrensras in- 

 vandrat i Danmark senare än tundrarenen och sedan landet 

 redan blifvit skogklädt. Utan detaljerad kännedom om fynd- 

 omständigh eterna för dessa båda olika slags renhorn kan 



^ Danmarks Fauna. Pattedvr. Köbenhavn 1908. 



