20 



ARKIV FÖR ZOOLOGI. BAND 0. N:0 3. 



Atlas 



epistropheus, 



3:dje halskotan. 



4: de halskotan. 



Fyra svanskotor. 



Vänstra humerus utom dess främsta del (fig. 7). 

 TJlna och radius (fig 7 & 8) från båda sidor, de vänstra 



dock stympade i distala ändan, 

 hvilket liksom stympningen af 

 humerus troligen skett vid upp- 

 gräf ningen. 



Ulnare, vänster (fig. 7). 

 Metacarims, vänster (fig. 1). 

 Ett stycke af tumbenet, vän- 

 ster (fig. 7). 



Andra fingrets basala falang, 

 vänster. 



Tredje fingret, vänster. 

 Vänstra jemur (fig. 9). 

 » tihia (fig. 9). 

 » tarsometarsus jämte 

 hela » foten m situ (fig. 10). 



XEtt stycke af högra tibian. 

 Högra tarsometatarsus (ska- 

 7:de(?) halskotan. ^^^^ ^^j^ ^^ ^^^^ ^^^^ ^f ^-^^^^ 

 foten. 

 Några stycken af tracheal- 

 ringar (fig. 11). 



Åtskilliga små benfragment, 

 ^fck^ A som ej låta identifiera sig. 



^HB^H en af de nedersta Vid framprepareringen blott- 



^^^P halskotorna, ^^^^^ ^^^^^ ^^^ ^^^^^^ vänstra 



^Bf foten in situ. Proportionen mel- 



lan benen såväl som deras egen 

 storlek ådagalade då, att det var 

 ^^^ 5:te(?) bröstkotan, ^^"ågan om en gås, och då fyn- 

 ^^^^^^ Nat. storl. det låg i en hvarfvig lera måste 



^^^^^B tanken först falla på någon af 



'^^^ de arktiska gässen. Då Branta 



Fig. 4. leucopsis och bernicla ha propor- 



tionsvis mycket kortare framtar 

 och smärtare tarser än lerfyndet och A7iser erythropus är 

 alltför liten i alla dimensioner, kunde de alltså genast ute- 

 slutas. Det återstod då i främsta rummet Anser brachy- 



