G. RETZIUS, OM BYGGXADEX AF ECHINIDERNAS ÄGG. 11 



Slutligen är det af vikt att noga signera såväl burkarna som 

 paraf finstyckena, så att icke sammanblandning af de olika 

 stadierna äger rum. 



Jag har velat angifva dessa af mig begagnade förhåll- 

 ningsregler, emedan jag icke funnit sådana närmare omnämnda 

 i den tillhörande facklitteraturen, och jag själf i början icke 

 lyckades väl, innan jag inslog denna metod. 



Men äfven om man går tillväga aldrig så planmässigt, 

 händer det icke sällan, att befruktningen af äggen icke lyckas 

 så som man beräknat — ibland befruktas blott hälften af 

 dem, ibland en ännu lägre procent — och man kan i sådana 

 fall ofta icke förklara misslyckandet annat än genom använ- 

 dandet af olämpliga ägg eller olämplig sperma. Särskildt det 

 sistnämnda har jag funnit icke så sällan vara orsak till ett 

 sådant misslyckande. Om icke en full, liflig rörlighet hos 

 flertalet af spermierna förefinnes, är det icke skäl i att före- 

 taga befruktningen. Men stundom förefalla äfven äggen att 

 vara »nyckfulla». Helst bör man använda nyss infångade 

 djur. När de en stund efter infångandet befunnit sig i ett 

 akvarium med rinnande vatten, afgifva de i regeln — van- 

 ligen dock först efter ett par timmar — massor af mogen 

 sperma och äfven af mogna ägg, hvarefter djuren icke så 

 väl lämpa sig för befruktningsförsöken. I början och i slutet 

 af fortplantningsperioden äro utsikterna till god framgång 

 äfven mindre gynnsamma. 



Efter dessa kortfattade anvisningar för tillvägagåendet, 

 sådant jag funnit det bäst, skall jag återvända till själfva 

 ämnet: de företeelser som iakttagas i ägget och sjjermien vid 

 deras sammanträffande. Hos den ifrågavarande sjöborren, 

 Parechinus miliaris, intränger i regeln blott en spermie i 

 hvarje ägg, ocli detta sker konstant genom mikropylens kanal. 

 Alla de öfriga spermier, som söka sitt inträde å andra ställen 

 af den gelatinösa membranen, hejdas redan af denna mem- 

 brans yttre lager. Man ser dem ofta i större eller mindre 

 antal med hufvudets spets borra mot detta hinnlager; de 

 synas fastna därvid, utan att kunna intränga däri. Däremot 

 kunna stundom genom mikropylen flera än en spermie in- 

 tränga i ägget, och då uppstår den sedan länge af författare 

 skildrade polyspermien, som i regeln leder till en abnorm 

 befruktning och till patologiska utvecklingsfenomen. Icke 

 sällan finner man mikropylka nålen fuJlproppad af spermie- 



