16 ARKIV FÖR ZOOLOGI. BAND 6. N:0 10. 



redan framhållits, icke nu ingå på en del andra hithörande 

 frågor och uppslag, utan endast beröra ett ämne, h vartill 

 studiet af den gelatinösa membranen medelst metylen färg- 

 ningsmetoden, särskildt å de befruktade äggen, gifvit mig 

 anledning. 



Redan Selenka och sedan äfven Boveri hafva sökt visa. 

 att hos sjöborrägget finnes anlagd en bestämd polaritet, i det 

 att en axel däri löper från den ena polen, den där riktnings- 

 kropparna (polarkropparna) afgifvas, den s. k. animala polen, 

 till den andra polen, den vegetativa, samt att utbildningen 

 af det blif vande embryots organ är anvisad till vissa regioner 

 i detta ägg. Ektodermets organ anläggas sålunda vid den 

 animala polen, mesodermets vid den vegetativa och tarmen 

 något framför den sistnämnda. Båda dessa forskare stödde 

 sig härvid på den iakttagelsen, att hos äggen af en viss art 

 af sjöborre, Strongylocentrotus lividus, under befruktnings- 

 perioden pigmentkorn konstant samlas i ett kring ägget lö- 

 pande bälte som anordnar sig något framför den vegetativa 

 polen, och att detta pigmentbälte vid äggcellens delning in- 

 tager bestämda platser, så att man kan följa den vidare 

 under utvecklingen af denna del af ägget. Flera forskare, bl. a. 

 Roux, hafva ock hos amfibieägg kunnat visa tillvaron af en 

 dylik polaritet, och den har nu allmänt antagits vara för- 

 handen. För äggets konstruktion och utvecklingsläran i dess 

 helhet är ju denna upptäckt af fundamental betydelse. 



Hos Parechinusäggen finnes icke något sådant pigment, 

 men genom den färgning af den gelatinösa membranen med 

 metylenblått, som jag användt, har det blifvit möjligt att i 

 snart sagdt hvarje fall under äggcellklyfningens skeden på- 

 visa läget för mikropylen. Och då denna kanal anger den 

 animala polens läge, bör sålunda denna pols ursprungliga 

 plats kunna allt fortfarande låta bestämma sig. Jag har 

 därför å ett större antal befruktade ägg med metylenblått 

 framkallat mikropylöppningen samt därvid funnit, att i fler- 

 talet fall denna öppning sammanfaller med den af Boveri 

 närmare angifna äggaxelns läge, sådant detta skall vara vid 

 cellklyfningen. Särskildt tydligt blir detta förhållande vid 

 perioden för de första klyfningarna i två och i fyra celler. 

 Mikropylen motsvarar då i regeln klyfningsaxeln, som skall 

 sammanfalla med äggaxeln (fig. 8 och 9). Men om ock regeln 

 är denna, anträffas dock icke så få undantag därifrån. Jag 

 har några gånger å de i synfältet befinthga ägg, som voro 



