8 ARKIV FÖR ZOOLOGI. BAND 14. N:0 23. 



liggande tallskogen. I sanden stå enstaka knotiga och för- 

 vridna tallar, från vilka barr nedfallit och ligga oförmult- 

 nade på den solstekta sanden, vidare enstaka aspar, ekbus- 

 kar o. s. v. På den för solen direkt utsatta sanden växa 

 för övrigt av lågvuxnare växter endast dyngräset Weingcert- 

 neria {Corynephoriis) canescens, vass och Carex arenaria, men 

 längre ned, där al- och sälgbuskar i tämligen tätt bestånd 

 markera övergången till det plana sandområdet ned mot sjön, 

 har Potentilla reptans fäste och utbreder sina hundratals gula 

 blommor i solskenet, lockande insekterna. Potentilla-hlom.- 

 morna uppsökas gärna av en del solitära bin, som här före- 

 komma, bl. a. av det lilla bladskärarbiet Megachile argentaia 

 F., vidare av flugor o. s. v. över den öppna sanden flyger 

 då och då en snabb och skygg guldskimrande Anthrax eller 

 en trollslända, Orthetrum cancellatum L., samt fladdra de 

 vackra flicksländorna Ischnura elegans v. d. Lind och Enal- 

 lagma cyathigerum Charp., vilka efter sitt långa larvliv i det 

 våta elementet, i den närbelägna Hornsjön, företaga inva- 

 sioner över de torra ängsmarkerna däromkring och som nämnts 

 i myckenhet ses liva upp även de sterila flygsandsfläckarna. 

 Även en del andra insekter, vilka tillbringa de tidigare sta- 

 dierna av sin utveckling i Hornsjön, höra i imagostadiet till 

 sandfaunan, åtminstone till faunan i dess utkant, nämligen 

 några arter ephemerider och trichopterer; de iakttogos näm- 

 ligen icke blott över vattnet eller i vattenkanten utan också 

 i stor mängd bland buskar strax intill flygsandsområdet. En 

 relativt stor småfjäril, Crarnhus fascelinellus Hb., syntes tal- 

 rikt flyga upp från de sparsamma grässtråna på sanden. 



Här var också myrlejonens hemvist. Ehuru ej förekom- 

 mande i sådan myckenhet som vid Byerum, då ju sandom- 

 rådet också har mindre utsträckning än där, voro i alla hän- 

 delser deras gropar mycket vanliga. Men liksom insekterna 

 för övrigt med få undantag syntes sky den öppet liggande, 

 fullkomligt sterila och mot solens strålar helt oskyddade flyg- 

 sanden hade myrlejonen åtminstone här vid tallskogsbrynet 

 anlagt sina gropar längre in mot »trädrötter, stenar o. dyl., 

 kanske just på grund av att myror och andra insekter här 

 uppträdde talrikare än på den öppna sanden nedom. 



I utkanten av denna flygsandssluttning upp emot tali- 

 larna, särskilt på bladen av ekbuskar, i stenmurarnas vinklar 

 och på sanden där framom, uppehöllo sig de solälskande 



