A. JANSSON, FAUNISTISKA OCH BIOLOGISKA STUDIER. 9 



rovsteklarna och parasitsteklarna, olika snyltflugor såsom 

 anthracider, särskilt Hemipenthes morio L., samt vidare asili- 

 der och Thereva-SLvteT. Bland steklarna dominerade pompili- 

 derna, särskilt Pompilus rufipes L. och den på flygsanden 

 vid havskusten allmänna Pompilus plumbeus F., och av deras 

 parasitiska släkting Ceropales maculata F. förde hanarna en 

 munter lek på bladen av de små ekbuskarna tillsammans 

 med den lilla granna guldstekeln Holopyga gloriosa F. v. 

 amoenula Dahlb. och en del Cheloniis-Sirter samt andra bra- 

 conider och ichneumonider, bland vilka flera arter äro kända 

 som speciella flygsandsdjur. Myrorna företräddes här av 

 Lasius niger L., Formica riifa L., F. rufibarbis F. och Cam- 

 ponotus herculeaiius L. En del spindlar hade anlagt sina 

 trattformiga nät in till springorna mellan stenarna i murarna, 

 och åtminstone en art hade grävt en med silke tapetserad 

 gång i själva flygsanden. 



Fortsätter man söderut utefter stranden, upphör så små- 

 ningom Myricaria för att slutligen endast uppträda i ett och 

 annat exemplar. Till nära sjöns södra ände företer nu stran- 

 den närmast vattenkanten ett tämligen likartat utseende. 

 Den är som nämnts låg med långsam stigning uppåt och 

 ligger i ett brett band utefter vattenkanten så gott som helt 

 blottad på vegetation. Även här kan särskiljas en gräns 

 uppåt, nämligen där sanden så pass höjt sig över sjöns nivå, 

 att den på ytan ej längre genomfuktas av det underifrån 

 uppträngande vattnet. Först här begynner egentligen växt- 

 lighet uppträda, sparsam nedåt för att bli småningom rikare 

 uppåt. Sanden utefter vattenkanten är här renare, i all- 

 mänhet ej gyttje- eller slamliknande såsom vid norra änden 

 av sjön med dess vegetation av Juncus och Eleocharis, som 

 saknas här. 



Ehuru sålunda strandremsan närmast vattnet utefter 

 östra sidan av sjön är steril i avseende på växtligheten, upp- 

 visar den en relativt individrik och i vissa avseenden egen- 

 artad insektfauna. Talrikast äro flugorna, nämligen dolicho- 

 podider, vilka i stor myckenhet hålla till tätt innanför vat- 

 tenkanten på den av vågorna överspolade stranden och 

 skygga flyga upp, då man nalkas. I den våta sanden synas 

 här och där små hål. Begjuter man dem med vatten, upp- 

 kryper ur det ena efter det andra en staphylinid Bledius 

 arenarius Payk., en art egentligen utmärkande för havssträn- 



