A. JANSSON, FAUNISTISKA OCH BIOLOGISKA STUDIER. 35 



som på stenar och vid springor i naurar samt även på öppet 

 liggande flata hällar vid havskusten mitt för Horn, där den 

 infångades i sällskap med T. Ruddii Shuck. (Sk. — Lappl.). 



Enligt W. Trautmann (Zeitschrift fiir wiss. Ins.-biologie 

 Band XVI 1920, Beil.) har denne chrysididforskare påvi- 

 sat fyra former eller raser av T. ignita, var och en utveck- 

 lande sig hos bestämda värddjur och erhållande sin säregen- 

 het i gestalt, skulptur, färg och i vissa fall även biologi just 

 tack vare parasiterandet hos dessa bestämda värddjur. Mel- 

 lan dessa raser finnas visserligen kontinuerliga övergångar, 

 men d:r T. betonar uttryckligt, att alla individ, som här- 

 stamma från samma värdart, äro utomordentligt konstanta. 



Av dessa raser synes i trakten av Hornsjön den vanli- 

 gaste vara den mindre, 7 — 8 mm långa, kortare och bredare 

 formen med spetsiga tänder på sista abdominalsegmentet och 

 som skulle leva hos Hoplomerus- och Ancistroceriis-3iTteT. 

 Vid Horns kungsladugård t. ex. var denna ras eller form 

 allmän på en gammal murvägg, på vilken arter av ovan- 

 nämnda getingsläkten visade sig och i vars springor säker- 

 ligen åtskilliga generationer av dessa getingar utvecklats. 

 Den andra, mera utpräglade rasen, som förekom vid Horn- 

 sjön, var en jättestor form, 12 — 13 mm lång, med skarpt 

 grönkantad, i övrigt nästan svart prothorax och mera trub- 

 biga tänder på sista abdominalsegmentet. De två ex. vilka 

 infångades, synas kunna hänföras till var. longula Ab., vilken 

 enligt d:r T. skall utvecklas hos Odynerus murar ins L., en 

 solitär getingart som också förekom i Hornsjötrakten. — 

 T. Ruddii Shuck. (auripes Thoms.). — Denna art förekom 

 betydligt sparsammare än föregående i trakten av Hornsjön 

 och iakttogs aldrig slå ned på trävirke eller på marken utan 

 alltid på stenar vid gärdesgårdar o. s. v. Vid havskusten 

 mitt för Horn togos en dag vid midsommartid en mängd ex. 

 på flata hällar, på vilka de slogo ned. Trots att denna dag 

 vädret var blåsigt och solen mestadels skymd av moln, voro 

 de i livlig verksamhet (Smal.— Uppl). 



Att T. Ruddii snyltar hos solitära getingar är förut be- 

 kant. Att det speciellt gäller Äncistrocerus-aLTter framgår 

 av att T. Ruddii så uteslutande synes hålla sig till stenar 

 och hällar, på vilka eller i vilkas springor dessa getingar an- 

 lägga sina bon. Då 5 av chrysididen skall praktisera in sitt 

 ägg i sådana rovstekel- eller getingbon, vilkas ingång ej är 



