6 ARKIV FÖR BOTANIK. BD 12. NIO 4. 



genom behandling med järnhämatoxylin framträder mycket 

 tydligt; mot periferien af tager detsamma i tydlighet för att 

 slutligen öfvergå i en klar, homogen plasma, hvars gräns 

 utåt äfven efter mycket lyckade färgningar är svår att fast- 

 ställa. Hos lef vande celler finnes oftast ingen möjlighet att 

 iakttaga begränsningen utåt, såvida där ej kan spåras några 

 vakuoler, hvilket ej allt för ofta är fallet. Detta gäller fram- 

 för allt den skiflikt utbredda typen af amoebocyter, hvilken 

 uppträder rätt allmänt i kroppsvätskan hos det lefvande 

 djuret (pl. 1, fig. 2, 4, 10, 13 och pl. 2, fig. 3, 5, 7, 9, 10). 

 De till taflan 2 hörande figurerna äro afbildningar af celler, 

 hvilka hållits lefvande i den »fuktiga kammaren» under flera 

 timmar, hvilket möjligen kan förklara, att deras periferala 

 kontur framträder skarpare, likasom att en viss differentiering 

 af plasman är påvisbar. Man skulle gärna vilja antaga, att 

 dessa discus-liknande amoebocyter endast skenbart på grund 

 af t. ex. förvaringsrummets beskaffenhet äro tillplattade Och 

 att de i själfva verket mera skulle närma sig klotformen. 

 Att så ej är förhållandet åtminstone i någon nämnvärd grad, 

 därom öfvertygas man lätt genom att anställa en jämförelse 

 med bredvid liggande blås-amoebocyter, hos hvilka det ej möter 

 någon svårighet att med hjälp af stark förstoring iakttaga, 

 att blåsorna ligga i flera olika plan ofvanför hvarandra och 

 att blåsorna sålunda hafva en förhållningsvis rätt ansenlig 

 tjocklek, oaktadt att de lefvat under inverkan af samma 

 yttre förhållanden. 



Såsom of van blifvit antydt, cirkulera dessa discus-liknande 

 amoeboc^^ter i regel fria och isolerade i kroppsvätskan och 

 synas då förhålla sig tämligen passiva, hvilket man kan sluta 

 till däraf, att deras periferiska del visar så ringa spår af verk- 

 liga pseudopodier. Aldrig har jag lyckats spåra någon rörelse 

 hos dem, ehuru en sådan är lätt att iakttaga hos andra 

 plasma-celler och hos biås-cellerna, hvilka båda under vissa 

 stadier af deras lif förete en mycket liflig pseudopod-rörelse. 

 Hvaraf detta beror, kan jag ej förklara. Äro cellerna ifråga 

 nybildade och i hvila, innan de öfvergå i en mera aktiv 

 verksamhet? Jag är nästan böjd för att antaga något sådant, 

 sedan jag iakttagit dylika fria celler, hvilka genom en riklig 

 vakuol- eller nätbildning tillkännage en mera iögonenfallande 

 lifhghet (se en af figurerna på pl. 1, fig. 2!). Någon gång 

 har jag iakttagit några större fria dylika cellkroppar af un- 



