26 ARKIV FÖR ZOOLOGI. BAND 12. NIO 4. 



De här anförda utdragen från mina anteckningar, hvilka 

 äro grundade på ett urval af ett stort antal preparat, lämna 

 såsom synes intet tillfyllestgörande bevis för riktigheten af 

 min i det föregående framkastade hypotes, att blås-amoe- 

 bocy terna under djurens könsmognadsperiod, då ämnesom- 

 sättningen borde vara lifligast, äro tillstädes i större myc- 

 kenhet än under andra tider af året. Lika litet erhåller 

 man genom dem någon verklig ledning till bedömande af 

 proportionen mellan de två slagen af amoebocyter, ehuru det 

 nog torde vara otvifvelaktigt, att plasma-amoebocy terna åt- 

 minstone under vissa tider af året äro i plurahteten. Af redo- 

 görelsen för preparaten 17 — 19 framgår, att biås-cellerna äro 

 lättare i vattenhaltiga vätskor än plasma-cellerna, hvilket 

 sannolikt har sin förklaring däri, att de förra innehålla ma- 

 gasinerade fetta mnen, under det att de senare äro rikare på 

 ägghvitämnen. Detta kan tyda på, att blås-amoebooyterna i 

 ett eller annat afseende hafva direkt med ämnesomsättningen 

 att göra. Preparatet 16 lämnar en inblick i blås-amoebocy- 

 ternas progressiva eller regressiva förvandling. Huruvida 

 de leda sitt ursprung från plasma-amoebocyter, såsom i det 

 föregående antydts, förblir ännu oafgjordt. 



Syncytiala hopar och nätverk. I allmänhet har man den 

 föreställningen, att amoebocyterna lefva fritt och isolerade, bvar 

 och en för sig cirkulerande inuti kroppshålan. Så är dock långt 

 ifrån förhållandet. När man underställer den omedelbart 

 uttömda kroppsvätskan en mikroskopisk granskning, finner 

 man i densamma ej blott massor af isolerade celler utan i 

 kanske ännu större myckenhet oregelbundna, större eller 

 mindre hopar af sådana sammanflätade till syncytier af högst 

 olika utseende. Redan Hoffmann^ och senare Cuénot^ hafva 

 påvisat detta, ehuru de ej fästat någon betydelse vid det- 

 samma. Emellertid är förekomsten af dylika syncytiala an- 

 hopningar i sjöstjärans kroppshåla en normal företeelse och 

 har enligt min öfvertygelse en vital betydelse för stjärnans 

 lif, synnerligast under sådana kritiska moment, som så all- 

 mänt inträffa under någon period af djurets lif. 



Syncytierna äro i regel små och oansenliga, men kunna 

 uppnå en längddiameter af ända till 150 ji eller ännu mer. 



' Zur Anatoraie der Asteriden. Niederl. Arch. fur Zoologie II. 1872. 

 ' Op. cit. 



