34 ARKIV FÖR ZOOLOGI. BAND 12. NIO 4. 



det en tid af 30, 40, 60 minuter, ibland mer ibland mindre, 

 hvilket bestämmes af tillgången på cellor och cellhopar, som 

 kommit med in i preparatet vid vätskeprofvets tagande. 



Det kan nu vara på sin plats att afsluta denna redogö- 

 relse med några ord om den betydelse, som jag tillskrifver 

 närvaron af syncytiala hopar och nätverk hos Asterias rubens. 

 Till någon del har jag redan i det föregående uttalat mig 

 härom. De så ofta omnämnda amoebocyt-hoparna, hvilka 

 normalt förekomma i stor mängd i perivisceralhålan hos 

 Asterias rubens, äro syncytier af nätformigt med h varandra 

 till små oregelbundna bollar förenade celler, hvilka ursprung- 

 ligen varit fria och i^^olerade. Dessa bollar tvingas af cilie- 

 rörelsen att oaf brutet cirkulera inuti hålan, så länge djuret 

 är oskadadt. När en olyckshändelse inträffar, så att t. ex. 

 en eller flera armar antingen genom nödtvungen själfstymp- 

 ning eller på annat våldsamt sätt afslitas och aflägsnas, då 

 upphör strömningen vid brottytan. Dylika stympningar äro, 

 såsom ofvan är påvisadt, allmänna ute i naturen synnerligast 

 bland vissa yngre åldersstadier (fjolårets ungar?). Till brott- 

 ytan, som representerar en »stilla plats» eller en »död punkt», 

 samlas då omedelbart genom påverkan af omgifvande cirkel- 

 ström amoebocyterna och deras hopar; någon själfständig 

 vandring, åtminstone i någon nämnvärd grad, kan ej här 

 blifva fråga om. I synnerhet hoparna äro af vital be- 

 tydelse, emedan de så godt som omedelbart äga förmågan att 

 förändra form och förstoras genom att utsända plasmatiska 

 trådar och membraner ofta under form af fina nätverk. På 

 ett sådant enastående sätt har naturen enligt min mening 

 ombesörjt, att äfven stora öppningar vid brottytan fortas^ 

 och säkrast tilltäppas och att såren läkas. Det är alldeles 

 uppenbart, att framför allt förekomsten af hoparna härvidlag 

 har en afgörande betydelse, ty därigenom kan såröppningen 

 tilltäppas med ett redan färdigt »väfnadsstycke» af retikulär 

 struktur och med höggradig lifskraft. När man därtill be- 

 tänker, att dessa hopar hastigt förenas till större nätformiga 

 formationer, i hvilka de bilda maskornas knutar, kan man 

 ej tänka sig något mer ändamålsenligt sätt att hela äfven 

 rätt stora skador. Beträffande den hastighet, med b vilken 



