HJ. THÉEL, AMOEBOCYTER HOS ECHINODERMER. 17 



nätverk uppstår med vida oregelbundna maskor och oftast 

 enkla, långa, trådfina stolpar. En öfvergång mellan dessa 

 senare och de af mig uppkallade retikulära plasmodierna 

 träffas ej sällan (tafl. 8, fig. 5). 



Den indelning, af hvilken jag begagnat mig, är natur- 

 ligtvis helt och hållet artificiell, ty alla slag af plasmodier 

 med talrika öfvergångar kunna träffas i samma preparat. 

 Fibrillära plasmodier af båda typerna, isolerade eller i för- 

 bindelse med andra slag af plasmodier, äro ej sällsynta inuti 

 de lef vande djurens kroppshåla (tafl. 4, fig. 27 och 29; tafl. 

 o, fig. o, 7 och 10; tafl. 6, fig. 1, 2, 4). 



När man öfverfört en del af kroppsvätskan i mikroskop- 

 kammaren och omedelbart fixerat densamma, visar det sig 

 med användande af mycket svag förstoring — Zeiss. okul. 

 4, obj. 16 — , att hela synfältet är täckt af små punktlika 

 isolerade amoebocyter och tillika af spridda anhopningar af 

 sådana, hvilka ingått syncytiala förbindelser (tafl. 8, fig. 1). 

 Granskar man åter en del af samma preparat under en nå- 

 got starkare förstoring — Zeiss. okul. 4, obj. 8 — , framträ- 

 der i synfältet den fibrillära strukturen under dessa båda 

 former, på sina ställen särskildt tydliga trådknippen (tafl. 8, 

 fig. 2). En ännu starkare förstoring — Zeiss. okul. 4, obj. 2 

 (hom. imm.) — afslöjar sådana bilder, som synas på taflan 

 8, fig 3 och 4. 



En jämförelse mellan i en mikroskopkammare väl ut- 

 vecklade plasmodier af Parechinus miliaris (tafl. 3) och 

 Asterias rubens (tafl. 4) ^ ådagalägger, att en betydande olik- 

 het är påvisbar. Ehuru de enskilda cellerna erbjuda stora 

 öfverensstämmelser hos de båda djurformerna, kan det ej 

 bestridas, att deras syncytiala föreningar eller plasmodier 

 sins emellan af vika i så hög grad, att de synas representera 

 tvenne skilda typer. Hos sjöstjärnan dominera de retiku- 

 lära plasmodierna tillsammans med de fibrillära, så att ett 

 nätverk uppkommer med stora maskor, begränsade af stora 

 knutar och af fibriller uppbyggda stolpar. Man kan svår- 

 ligen misstaga sig på ett preparat, om det är att hänföra 

 till stjärnan eller borren. Därtill vill jag erinra om, att de 

 nätformiga plasmodierna från den förra ofta hafva en myc- 

 ket stor utsträckning inom en mikroskopkammare, så att 



^ Arkiv för zoologi. Bd 12. N:o 4. 1919. 

 Arl-iv för zoologi. Bd 12. Ko Ii. 



