18 ARKIV FÖR ZOOLOGI. BAND 12. N:0 14. 



de som ett sammanhängande helt kunna fylla hela kam- 

 maren, samt att jag i preparat af densamma aldrig funnit 

 sådana diskoidala eller areolariserade plasmodier, som åter- 

 gifvas på taflorna 1 och 2, i ty att de hos stjärnan äro små 

 och bildade af två eller högst några få amoebocyter. 



Men äfven de små plasmodierna, som fritt drifva om- 

 kring i kroppshålan hos de båda representanterna för echino- 

 dermdruppen, visa en märkbar olikhet. Hos sjöstjärnan 

 bilda de små bollar, hvilka gifva intryck att vara hvar och 

 en en liten själf ständig »centralhärd», under det att desamma 

 hos echiniden ofta framstå såsom lösslitna små stycken eller 

 bättre såsom fragment af en större sammanhängande plas- 

 modial membran, hvars existens jag oaktadt talrika försök 

 aldrig lyckats påvisa. 



Följande redogörelse för de enskilda plasma-amoebocy- 

 ternas utseende är så godt som uteslutande grundad på 

 studiet af fixeradt och färgadt material. Den lefvande plas- 

 mans stora genomskinlighet försvårar i hög grad undersök- 

 ningen och omöjliggör en riktig uppfattning af cellernas 

 verkliga form och utsträckning. Bifogade textfigur 3 åskåd- 

 liggör, huru jag uppfattat dessa amoebocyter i deras lef- 

 vande tillstånd. Bilderna äro ej mycket upplysande. De 

 gifva öfver hufvud taget samma schablonmässiga intryck 

 som flertalet afbildningar af hvita blodknoppar, hvilka man 

 återfinner i handböcker, ja äfven i specialarbeten: en liten 

 blåslik kropp af föränderlig form och ett antal mer eller 

 mindre anastomoserande trådlika pseudopodier, en mer eller 

 mindre tydlig kärna samt möjligen ett eller annat ljusbry- 

 tande korn; detta är allt. 



Om man anställer en jämförelse mellan dessa bilder och 

 dem, som* erhållas i väl lyckade preparat af amoebocyter, 

 hvilka fixerats i samma ögonblick som de lämnat kropps- 

 hålan, så har man alla skäl till förvåning. Förgäfves spårar 

 man efter någon nämnvärd likhet dem emellan. Form, stor- 

 lek och struktur äro helt olika beskaffade. Förgäfves har 

 jag sökt finna någon annan förklaring härtill än den, att 

 mycket hos den lefvande cellen undgår iakttagarens öga, 

 hvilket först efter fixering och färgning träder i dagen. 



