HJ. THÉEL, AMOEBOCYTER HOS ECHINODEEMER. 19 



Detta måste framför allt gälla den hyalina periferiska plas- 

 man och pseudopodierna. 



I allmänhet har man utgått från den föreställningen, 

 att amoebocyterna i echinodermernas kroppshåla likna små 

 blåslika amoebor, med hvilka de bland andra lifsföreteelser 

 hafva det gemensamt, att de ständigt ändra form, ehuru 

 inom snäft tillmätta gränser, samt äga förmågan att medelst 

 pseudopodierörelsen förflytta sig från en plats till en annan. 

 Emellertid har man äfven antagit, att denna aktiva rörelse 

 neutraliseras eller åtminstone i afsevärd grad hämmas, genom 

 att kroppsvätskan, mediet, i hvilket amoebocyterna lefva, ej 



^j^^^f- 



Textfigur 3. Sju lefvande hvita plasma-amoebocyter hos 

 Parechinus miliaris. Starkt förstorade. 



är stillastående utan i ständig rörelse framkallad af de peri- 

 toneala cilierna. Man har tänkt sig, att de likt plankton- 

 organismerna viljelöst drifvas omkring. Det kan tyckas, som 

 om detta lefnadssätt vore särskildt afpassadt för bevarandet 

 af cellernas ursprunghga karaktär och för förhindrandet af 

 någon mera afsevärd differentiering,. Erfarenheten har tvärt 

 om visat, att motsatsen äger rum, att en höggradig differen- 

 tiering inträder samt att till och med ganska komplicerade 

 syncytier uppstå. Till bevis härför är det nog att hänvisa 

 till alla de extrema cellformer, trattformiga, trådlika, bi- 

 polära,^ multipolara ete., hvilka finnas i ett nyss uttaget 

 vätskeprof. 



Det är detta, som synes mig så oförklarligt, synnerligast 

 när man betänker, att de differentierade amoebocyterna samt 

 i minst lika hög grad syncytierna måste verka hämmande 



