HJ. THÉEL, AMOEBOCYTER HOS ECHINODERMER. 21 



veckling och tillväxt. När de amoeboida mesenchym-cellerna 

 brutit sig ut från cellförbandet hos blastulan och inträngt i 

 blastocoelet, äro de alla morfologiskt så lika, att man med 

 vetenskapens nutida hjälpmedel ej kan skilja dem åt. Icke 

 för ty existera fysiologiska olikheter mellan dem, ty en del 

 af dem äro skelettbildande och skelettupplösande, under det 

 att andra ordna sig på ektodermets insida och bilda cutis; 

 ja, man anser till och med att en tredje del af dem trans- 

 formeras till glatta muskler omkring en del af tarmen; slut- 

 ligen finnes ett fjärde slag, hvilket förblir amoebocyter eller 

 hvita blodkroppar under hela djurets lif. De skenbart så 

 likartade mesenchym-cellerna hafva sålunda en inneboende 

 förmåga att utföra olikartade funktioner, hvilka, när de 

 träda i kraft, framkalla nödvändiga och betydelsefulla för- 

 ändringar i cellens form och struktur. På samma sätt har 

 jag tänkt mig förhållandet vara med amoebocyterna i det 

 vuxna djurets kroppshåla. Ett flertal förblir under utöfvan- 

 det af sina bestämda funktioner äkta leukocyter, under det 

 att de öfriga, påverkade af en eller annan impuls, förändra 

 gestalt och byggnad, afpassad för mer specialiserade ända- 

 mål. Det är nämligen ej otänkbart, att hos hvarje dylik 

 primitiv plasma-amoebocyt i likhet med mesenchym-cellerna, 

 deras stamfäder, finnes anlag eller potens till en så genom- 

 gripande differentiering, att de under intryck af olikartade 

 förhållanden komma att ej blott ändra form och struktur, 

 utan äfven att utföra olikartade funktioner. 



Hvilka förhållanden kunna nu tänkas utöfva ett sådant 

 inflytande, att de förmå kalla till lif dessa latenta krafter, 

 dessa olika slag af lifsyttringar hos amoebocyterna i fråga? 

 Ett tillfredsställande svar härpå kan ej gifvas. Ett torde 

 dock vara säkert, nämligen att beskaffenheten hos det om- 

 gifvande mediet spelar en ej oväsentlig roll, framför allt 

 rörelse eller relativ stillhet i detsamma. Den förra förhindrar, 

 den senare befrämjar differentieringsprocessen. Om t. ex. 

 en plasma-amoebocyt lämnat det cirkulerande vätskemediet 

 i kroppshålan och tvingat sig in mellan väfnadernas element, 

 så sker med nödvändighet en formförändring. Cellen måste 

 anpassa sig för krypning, hvarvid den rundade formen ut- 

 bytes mot en helt annan. Förut var den underkastad pas- 

 siv förflyttning; i det nya mediet rör den sig med egen kraft. 

 Väl inne i en väfnads lugna område, är den i tillfälle att 



