22 ARKIV FÖR ZOOLOGI. BAND 12. N.O 14. 



undergå rätt betydande formförändringar, ja till och med 

 att i förening med andra invandrade amoebocyter ingå reti- 

 kulära eller fibrillära syncytiala förbindelser emellan väfnads- 

 elementen. Enligt min erfarenhet inträder nämligen vid dy- 

 lika förbindelser en ej obetydlig differentiering amoebocyterna 

 emellan. I klyfningshålan eller blastocoelet hos blastulan 

 och gastrulan, där vätskan är i stillhet, ingå mesenchym- 

 cellerna äfven syncytiala föreningar. 



Men äfven på experimentell väg är det lätt att påvisa 

 betydelsen af »stillhet» i det amoebocyterna omgif vande me- 

 diet. Redan i en förut citerad afhandling om amoebocyterna 

 hos Asterias rubens har jag fästat uppmärksamheten på det 

 faktum, att amoebocyterna i en mikroskopkammare, där 

 ingen rörelse finnes, hastigt förena sig till fibrillära och re- 

 ticulära plasmodier, hvarvid cellerna undergå en höggradig 

 differentiering. Samma resultat vinnes, om man i det lef- 

 vande djurets kroppshåla inför ett tunt täckglas, emedan 

 dess ytor äro relativt ringa berörda af vätskans cirkulation, 

 hvilken i stället befordrar cellernas anhopning dit. 



Då jag förfäktar denna åsikt, är det mig följaktligen 

 ofattbart, huru differentieringar och syncytiala kombinatio- 

 ner af of van antydda slag kunna uppstå inuti kroppshålan, 

 om vätskan får antagas vara i ständigt cirkulerande rörelse ; 

 ty därigenom hindras amoebocyterna uppenbarligen från att 

 komma i ett sådant läge, som tillåter deras egen förmåga af 

 aktiv verksamhet och rörelse att göra sig gällande. Emel- 

 lertid hyser man allmänt denna uppfattning, äfvensom att 

 amoebocyternas aktiva verksamhet ytterligare stäfjas genom 

 närvaron af talrika små kringirrande sfäriska kroppar, hvilka 

 snabbt framdrifvas af en vibrerande cilie. En tänkbar möj- 

 lighet till förklaring vore, om vätskans cirkulerande rörelse 

 momentant afstannade eller kastade om i motsatt riktning, 

 hvilket dock förutsätter en egenskap hos de cilierade cel- 

 lerna, hvilken, om också ej främmande inom djurvärlden, 

 dock ej är påvisad hos echinodermerna. Tänkbart är äfven, 

 att cilierörelsen periodiskt aftager i intensitet samt att at- 

 traktionen mellan de närmast befintliga amoebocyterna är 

 så stor, att en pseudopodial förbindelse dem emellan vid 

 sådana tillfällen kan äga rum. 



I sammanhang härmed vill jag fästa uppmärksamheten 

 vid en fråga, som äger sitt stora intresse att få besvarad. 



